РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2021Справа № 910/17374/19
за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав"

до відповідачів: 1. Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав"

2. Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS)

про визнання недійсним договору

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" до Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS) про визнання недійсним договору про заміну сторони від 04.06.2018 до договору про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, який укладено між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (ДО "УААСП"), Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (ГО "УААСП") та Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 15.01.2020.

27.12.2019 через відділ діловодства суду від ГО "УААСП" надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач 1 заперечує проти задоволення позову з огляду на необґрунтованість і безпідставність позовних вимог.

15.01.2020 на електронну пошту суду від Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS) надійшов лист, у якому відповідач 2 заперечує проти розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 задоволено клопотання відповідача 1 про направлення судових документів відповідачу 2; ухвалено направити прохання про вручення судових та позасудових документів компанії Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS) до Компетентного Органу Польщі (Міністерство юстиції); зупинено провадження у справі до надходження повідомлення про вручення компанії Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS) судових та позасудових документів або неможливість їх вручення; зобов`язано позивача у строк до 15.02.2020 надати до суду прохання про вручення судових та позасудових документів, копії даної ухвали суду та позовної заяви з додатками, з нотаріально завіреним перекладом на польську мову, в 3-х примірниках.

29.01.2020 від відповідача 2 надійшов лист, аналогічний листу від 15.01.2020.

26.05.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

12.10.2020 через відділ діловодства суду надійшло підтвердження про вручення Асоціації ZAIKS судових документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08.12.2020.

Протокольною ухвалою суду від 08.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 12.01.2021.

Протокольною ухвалою суду від 12.01.2021 відкладено підготовче засідання на 10.02.2021.

02.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

Протокольною ухвалою суду від 10.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.03.2021.

16.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшли додаткові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 17.03.2021 суд заслухав вступне слово представника ГО "УААСП", який заперечував проти задоволення позову; суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представника відповідача, як щодо дослідження доказів, так і по суті заперечень проти позову.

Представник позивача у судове засідання 17.03.2021 не з`явився, через відділ діловодства суду подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про місце, дату та час судового розгляду був належним чином повідомлений.

У судовому засіданні 17.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.10.2005 між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (ДО "УААСП") та Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS) (Асоціація ZAIKS) було укладено договір про взаємне представництво інтересів, відповідно до умов якого кожна договірна сторона надає іншій виключне право здійснювати управління правами, зокрема запис та механічне відтворення творів з репертуару іншої сторони на відповідних територіях договірної сторони, а також введення в обіг виготовлених таким товариством , в будь-якій формі та будь-якому місці, записів і копій. Репертуар включає музичні твори з текстом або без них, літературні драматичні та музично-драматичні твори, управління правами на які власники записів та механічного відтворення доручили чи повинні доручити відповідним договірним сторонам протягом дії цього договору.

З урахуванням автоматичної пролонгації, що передбачена ст. 10 договору, договір є чинним, оскільки повідомлені про припинення його дії сторонами договору не направлялися.

04.06.2018 між ДО "УААСП", Громадською організаціє "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (ГО "УААСП") та Асоціацією ZAIKS було укладено договір про заміну сторони у договорі про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, відповідно до умов якого сторони погодилися замінити одну із сторін договору про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005 між Асоціацією ZAIKS та ДО "УААСП", а саме, передати ГО "УААСП" усі права та обов`язки ДО "УААСП" за вказаним договором.

Згідно з п. 2 спірного договору після підписання цього договору ГО "УААСП" стає стороною договору про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005 і є повним правонаступником ДО "УААСП" відносно його прав та обов`язків за договором про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005.

Пунктом 3 спірного договору передбачено, що ДО "УААСП" зобов`язується протягом 5 робочих днів з дати укладення цього договору передати ГО "УААСП" оригінал договору про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, всі додаткові угоди та додатки до договору про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, а також інші документи та інформацію, які є важливими для його виконання.

У п. 4 спірного договору сторони вказали, що Асоціація ZAIKS надає свою згоду на заміну ДО "УААСП" як сторони у договорі про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005 на ГО "УААСП".

Відповідно до п. 5 спірного договору сторони погодили, що всі подальші виплати, належні Асоціація ZAIKS та/або ГО "УААСП" за договором про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, повинні здійснюватися з банківських реквізитів/на банківські реквізити ГО "УААСП".

Позивач зазначає, що 04.06.2018 підписав оспорюваний договір про заміну сторони до договору про взаємне представництво інтересів, колишній керівник ДО "УААСП", виконуючий обов`язки Генерального директора ДО "УААСП" та одночасно обіймаючи посаду директора з колективного управління, ОСОБА_1 . За твердженням позивача заміна була проведена без жодних умов з боку ДО "УААСП" та без жодної оплати від ГО "УААСП", при цьому підстави для виходу із договору про взаємне представництво були відсутні, а рішення колишнього керівника ДО "УААСП" здійснити цей правочин від імені ДО "УААСП" - є одноосібним та самостійним рішенням, яке є прямим порушенням п. 6.8. Статуту, у частині безпідставної та безоплатної передачі майна (майнових прав) позивача. При цьому, Асоціація ZAIKS була обізнана про перевищення статутних повноважень тогочасним керівником позивача під час підписання оспорюваного договору.

ГО "УААСП" проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що твердження позивача про перевищення під час укладення спірного правочину його керівником наданих йому повноважень спростовуються положеннями статуту ДО "УААСП". Укладаючи спірний договір, керівник позивача не перевищив наданих йому повноважень, адже договір про взаємне представництво інтересів від 31.12.2004 не наділяє позивача будь-яким майном або майновими правами, вказаний договір взагалі не зачіпає питання майнових прав позивача, адже його предметом є наділення сторін договору додатковими повноваженнями по представництву інтересів авторів та власників авторських прав на територіях сторін договору.

Відповідач - 2 своїм правом щодо подання відзиву та пояснень щодо позову та/або відзиву не скористався.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст укладеного спірного договору, суд дійшов висновку, що правочин за своєю правовою природою є правочином, спрямованим на заміну сторони у зобов`язанні.

Аналізуючи Статут ДО "УААСП", який було затверджено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі №1016 від 13.07.2017 та діючого на час здійснення Костюк Д.Д. повноважень виконуючого обов`язки Генерального директора ДО "УААСП", вбачаються суттєві порушення (перевищення) статутних повноважень.

Позивач стверджує, що йому не було відомо про надані повноваження від суб`єктів авторського права і суміжних прав щодо безумовної уступки укладеного раніше із Асоціацією ZAIKS договору про взаємне представництво інтересів на користь іншої громадської організації. За відсутності таких повноважень керівник ДО "УААСП" порушив вказаний пункт Статуту.

Пунктом 5.2. Статуту зазначені зобов`язання Агентства (позивача), які повинен був забезпечити керівник організації, зокрема це забезпечення заходів з удосконалення організації діяльності ДО "УААСП". Свідомий вихід із діючого договору про взаємне представництво інтересів із Асоціацією ZAIKS, на підставі якого ДО "УААСП" отримувало доходи - прямо суперечить зазначеному зобов`язанню.

Пунктом 6.8. Статуту зазначено, що агентство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, а також майнові права є джерелами формування майна підприємства.

Майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

З огляду на те, що основним видом діяльності позивача є саме управління майновими правами, отриманих від суб`єктів авторського права, а також від інших, у тому числі авторських організацій, організацій колективного управління, свідомий вихід з договору про взаємне представництво інтересів із Асоціацією ZAIKS, на підставі якого позивач втратив майнові права - є прямим порушенням п. 6.8. Статуту у частині безпідставної і безоплатної передачі майна (майнових прав) Агентства.

ДО "УААСП" (агентство) утворено з метою управління на колективній основі майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, зокрема такими категоріями майнових прав, як використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав шляхом публічного використання, запису, публічного сповіщення, публічної демонстрації, публічного показу, ретрансляції, відтворення творів, репрографічного відтворення, тиражування творів образотворчого мистецтва у промисловості, а також права слідування; сприяння зазначеним суб`єктам щодо передачі прав на використання творів науки, літератури та мистецтва на індивідуальній основі, представництва законних інтересів суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав у державних та громадських органах і організаціях, здійснення окремих функцій за доручення Уповноваженого органу Управління (п. 3.1 статуту).

Згідно з п. 3.2.1. Статуту предметом діяльності агентства, зокрема, є забезпечення колективного управління майновими правами, переданими Агентству суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав України та інших країн на території України та за її межами відповідно до національного законодавства і міжнародних договорів у сфері авторського права і або суміжних прав.

Відповідно до мети та предмета діяльності щодо колективного управління майновими правами в межах повноважень, одержаних на підставі укладених письмових договорів із суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав, на території України та за її межами, Агентство укладає з організаціями інших країн, які здійснюють колективне управління майновими правами суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, договори про взаємне представництво інтересів (п. 3.3.7 Статуту).

Як зазначено в п. 10.3, 10.4 Статуту основним узагальнюючим показником діяльності Агентства є кошти, отримані в результаті колективного управління майновими правами суб`єктів авторського права і суміжних прав. Отримані кошти використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Агентства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених Статутом.

Абзацом 3 п. 6.3. Статуту передбачено, що джерелами формування майна Агентства є доходи від власної господарської діяльності, а також роялті.

Згідно з п. 14.1.225. Податкового кодексу України, роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме: на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютери програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Оскільки основною метою діяльності ДО "УААСП", відповідно до Статуту є саме колективне управління майновими правами, то основний дохід позивача формується із утримання комісійних платежів від сум зібраних виплат.

Згідно зі ст. 1 договору про взаємне представництво інтересів, кожна договірна сторона надає іншій виключне право здійснювати управління правами, зокрема запис та механічне відтворення творів з репертуару іншої сторони на відповідних територіях договірної сторони, а також введення в обіг виготовлених таким товариством, в будь-якій формі та будь-якому місці, записів і копій. Репертуар включає музичні твори з текстом або без них, літературні драматичні та музично-драматичні твори, управління правами на які власники записів та механічного відтворення доручили чи повинні доручити відповідним договірним сторонам протягом дії цього договору.

Відповідно до ст. 4 договору про взаємне представництво інтересів, у кожному випадку, коли збирається загальна сума з бланкетної ліцензії, кожна договірна сторона визначатиме частку за твори з репертуару іншої сторони, так, як і за твори з власного репертуару.

Розподіл сум, зібраних договірними сторонами, повинен здійснюватися згідно із документацією, наданою у відповідності до умов договору про взаємне представництво інтересів (ст. 6договору про взаємне представництво інтересів).

Пунктом 1 ст. 7 зазначеного договору передбачено, що договірні сторони повинні застосовувати такі ставки до валової суми виплат, здійснених в силу цього договору, зокрема - 20%.

Статтею 7 (п. 3 ст. 7) договору передбачено, що ставки комісійних, узгоджені між договірними сторонами, повинні включати витрати, понесені договірними сторонами, на які покладається розподіл для міжнародного репертуару, а також витрати, кожної договірної сторони, що здійснює розподіл, обмеженої договірними сторонами, що отримує відшкодування за свої послуги.

Тобто сторони передають одна одній майнові права інтелектуальної власності, таким чином договір про взаємне представництво інтересів за своєю правовою природою є договором щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1107 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов`язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах, тобто вони є повноцінним об`єктом цивільних відносин, що має свою вартісну сутність.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 139 ГК України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів.

Відповідно до ч. 1 ст. 419 ЦК України, право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежить одна від одного.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" авторське право на твір і право власності на матеріальний об`єкт, у якому втілено твір, не залежать одне від одного. Відчуження матеріального об`єкта, в якому втілено твір, не означає відчуження авторського права і навпаки.

Незалежність авторського права і права власності на матеріальний об`єкт (матеріальний носій) проявляється через зміст особистих немайнових прав та майнових прав суб`єкта авторського права, передбачених статтями 438-441 ЦК України, главою 75 ЦК України, і права власності на матеріальний об`єкт, який згідно зі статтею 317 ЦК України полягає у володінні, користуванні та розпорядженні ним.

Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ст. 177 і 424 ЦК України майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності відносяться до об`єктів цивільних прав, а за статтею 178 ЦК України вони є оборотоздатними (п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав").

Статтею 190 ЦК України встановлено що майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 ГК України доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, а також майнові права є джерелами формування майна підприємства.

Майнові права інтелектуальної власності є специфічним, окремим об`єктом цивільних прав, який повинен розглядатись з урахуванням положень, закріплених в главах 35-37 та главі 75 ЦК України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що управління майновими правами інтелектуальної власності є основою формою діяльності ДО "УААСП", за їх відсутності підприємство взагалі не могло б проводити господарську діяльність відповідно до мети та предмета Статуту. Крім того, ДО "УААСП" забезпечує своє фінансове існування із комісійних платежів, утриманих від управління майновими правами.

Укладення спірного договору свідчить про передачу на безоплатній основі майнових прав інтелектуальної власності, та відповідно, позбавили ДО "УААСП" частини доходів, які остання могла б отримувати на виконання умов договору про взаємне представництво інтересів.

Таким чином, належність майнових прав інтелектуальної власності до майна суб`єкта цивільних правовідносин знаходиться поза сумнівом, що у повній мірі відповідає позиції п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.12.2012.

Аналогічний висновок наведений у постанові Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі №910/11404/19.

Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є двостороннім (багатостороннім правочином.

За змістом ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Припис абз. 1 ч. 3 ст. 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень.

Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Тому, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження передбачені законом; про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз`яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма, тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Відповідно до вимог п. 7.1 Статуту ДО "УААСП", органами управління Агентства є: Генеральний директор і Наглядова рада.

Згідно з п. 7.4. Статуту Генеральний директор, відповідно до покладених на нього завдань, укладає від імені Агентства договори за погодженням з Уповноваженим органом управління. Але назване погодження Уповноваженого органу управління в матеріалах справи відсутнє.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді в.о. Генерального директора агентства та Директора з колективного управління підписав від імені агентства спірний договір.

У преамбулі Договору про заміну сторони зазначено зокрема, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" діє в особі в.о. Генерального директора Костюк Д.Д., який діє на підставі статуту та наказу.

При цьому, позивач, обґрунтовуючи недійсність договору про заміну сторони, посилається на перевищення керівником позивача п. 3.3.7, 5.2 та 6.8 статуту позивача при укладанні оспорюваного договору.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що на підставі спірного договору були безоплатно відступлені майнові права інтелектуальної власності, які належать до майна суб`єкта цивільних правовідносин, таке відступлення суперечить п. 6.8 статуту та свідчить про перевищення повноважень підписанта зі сторони ДО "УААСП".

Окрім того, враховуючи наведені положення законодавства, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що за спірним договором не було передано будь-яке майно чи річ, оскільки судом вище встановлено, що на підставі спірного договору позивачем було безоплатно передано майнові авторські права (активи агентства), що перебували у його управлінні, що прямо заборонено п. 6.8. статуту.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ДО "УААСП" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" - задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір про заміну сторони від 04.06.2018 у договорі про взаємне представництво інтересів від 26.10.2005, укладений між Держаною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав", Громадською організацією "Українська агенція з авторських та суміжних прав" та Stowarzyszenie Autorow ZAIKS (ZAIKS).

3. Стягнути з Громадської організації "Українська агенція з авторських та суміжних прав" (04060, м. Київ, вул. Вавілових, буд. 15-А, код ЄДРПОУ - 39939650) на користь Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 44, поверх 3, код ЄДРПОУ - 31025266) 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн - витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 29.03.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна