ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.03.2021 Справа №905/1755/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрлагіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ»

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Кальчицький кар`єр»,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ,

про: стягнення 990969,39грн, з яких: заборгованість - 237101,06грн, пеня - 540847,55грн, інфляційні втрати - 160959,20грн, 3% річних - 52081,58грн,

за участю представників сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Калаянов І.В. (адвокат на підставі ордеру серії ВЕ №1029660 від 27.01.2021), Зотіков С.Є. (адвокат на підставі довіреності б/н від 15.01.2021);

від відповідача (в режимі відеоконференції): Гаврилюк В.В. (адвокат на підставі ордеру серії АН №1024716 від 13.01.2021);

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

29.09.2020 шляхом надіслання поштового відправлення Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» (далі - ТОВ «ЕЛЛАЙ») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кальчицький кар`єр» (далі - ПрАТ «Кальчицький кар`єр») про стягнення 828259,97грн, з яких: заборгованість - 237101,46грн, пеня - 540827,55грн, 3% річних - 50330,96грн.

15.01.2021 шляхом надіслання поштового відправлення ТОВ «ЕЛЛАЙ» направлено до суду заяву про збільшення позовних вимог, за якою позивач просить стягнути з відповідача 990969,39грн, в тому числі: основний борг - 237101,06грн, пеня станом на 25.09.2020 - 540847,55грн, інфляційні втрати станом на 14.01.2021 - 160959,20грн, 3% річних станом на 14.01.2021 - 52081,58грн; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 14864,54грн. Заява судом прийнята в якості заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині основного боргу, збільшення в частині 3% річних, пені, з огляду на її розмір визначений у резолютивній частині заяви, в сумі 540847,55грн, та заяви про зміну предмету позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань як додаткової вимоги, яка була відсутня у первинному зверненні.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки від 28.07.2015 №675-15 в частині повної та своєчасної оплати поставленої продукції.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 526, 549, 550, 625, 629, 638 Цивільного кодексу України, статті 173-175, 193 Господарського кодексу України; статті 12, 13, 15, 54-57 Господарського процесуального кодексу України.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.10.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду від 20.10.2020, у зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1755/20; справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 10.11.2020.

Ухвалою господарського суду від 10.11.2020 відкладено підготовче засідання на 24.11.2020.

Листом господарського суду від 24.11.2020 повідомлено сторін у справі про те, що у зв`язку з перебуванням судді Устимової А.М. на лікарняному на дату розгляду справи, підготовче засідання, призначене на 24.11.2020, не відбудеться.

Ухвалою суду від 01.12.2020 підготовче засідання призначено на 17.12.2020.

Ухвалою господарського суду від 17.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/1755/20 з 20.12.2020 на 30 (тридцять) днів; відкладено підготовче засідання на 18.01.2021; у задоволенні клопотання відповідача про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача відмовлено; у задоволенні клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено; клопотання позивача про продовження процесуального строку для надання відповіді на відзив задоволено; у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строків подання доказів по справі відмовлено.

Ухвалою суду від 18.01.2021, з урахуванням ухвали суду від 18.01.2021 про внесення виправлення, продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/1755/20 до 01.03.2021; відкладено підготовче засідання на 02.02.2021.

Ухвалою суду від 02.02.2021 заяву представника ТОВ «ЕЛЛАЙ» про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду; у клопотанні представника ПрАТ «Кальчицький кар`єр» про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відмовлено; відкладено підготовче засідання на 16.02.2021.

Ухвалою суду від 16.02.2021 клопотання представника ПрАТ «Кальчицький кар`єр» про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 задоволено; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ; відкладено підготовче засідання на 25.02.2021.

Ухвалою суду від 25.02.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/1755/20 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 16.03.2021.

Ухвалою суду від 16.03.2021 задоволено клопотання представника відповідача про повернення розгляду справи у підготовче провадження; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі №905/1755/20; закрито підготовче провадження у справі №905/1755/20; судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 25.03.2021 о 10:00 год.

Ухвалою від 22.03.2021 судом задоволено клопотання представника ПрАТ «Кальчицький кар`єр» та заяву представників ТОВ «ЕЛЛАЙ» про участь в судовому засіданні 25.03.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 або його уповноважений представник у судове засідання 25.03.2021 не з`явились, про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлені шляхом направлення копії ухвали суду від 16.03.2021 на адреси останнього, що містяться в матеріалах справи. Відправлення вручено особисто 23.03.2021.

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності вказаної особи з огляду на її належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи.

Представники сторін брали участь у судовому засіданні 25.03.2021 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

У судовому засіданні 25.03.2021 суд заслухав вступне слово: позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, які зазначені у позові та відповіді на відзив, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву та доповненнях до відзиву, факт наявності основної заборгованості визнає.

У судовому засіданні оголошено перерву до 17год.00хв. 25.03.2021 внаслідок наявності технічних складнощів при проведенні відеоконференції з боку відповідача.

Під час перерви у судовому засіданні від позивача надійшла заява щодо відправлення відповідачу корегувального рахунку №297-к, в якій повідомлено суд, що корегувальний рахунок №297-к від 24.09.2018 відправлявся відповідачу 26.09.2018 поштою, копія чеку мала бути направлена попереднім представником позивача разом з заявою про усунення недоліків позовної заяви, у зв`язку з виявленням відсутності в матеріалах справи копії фіскального чеку остання надається. Додатком до заяви є копія чеку «Укрпошти» №620 від 26.09.2018. Заява надійшла до суду засобами електронної пошти, скріплена кваліфікованим електронним підписом.

Представник відповідача після перерви заперечив проти залучення вказаного доказу до матеріалів справи, оскільки позивач порушив строки його надання, поважних причин пропущення строку не навів.

Відповідно до приписів ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, що не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вказує позивач, направлення копії фіскального чеку своєчасно не було здійснено внаслідок помилки попереднього представника позивача, яка потребує виправлення.

З огляду на те, що доказ наданий до початку дослідження доказів у справі, з наведенням причин, що унеможливили його своєчасне подання, внаслідок визнання відповідачем факту наявності заборгованості, яка виникла на підставі вказаного корегувального рахунку, у повному обсязі та відповідно факт отримання зазначеного рахунку, наявність доказів направлення дозволить достеменно встановити дату виникнення заборгованості та період прострочення, тому суд вважає за можливе залучити його до матеріалів справи.

У судовому засіданні 25.03.2021 судом досліджено докази у справі, проведено судові дебати, під час яких уповноважений представник позивача підтвердив свою позицію, оголошену у вступному слові, представник відповідача підтвердив свою позицію, оголошену у вступному слові.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 ГПК України.

Позиція учасників процесу

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки №675-15 від 28.07.2015 в частині оплати за поставлену продукцію.

22.12.2017 згідно видаткової накладної №317 позивач забезпечив поставку продукції згідно узгодженої специфікації на загальну суму 1179783,43грн, що підтверджується підписаною відповідачем видатковою накладною, ПрАТ «Кальчицький кар`єр» не виконало зобов`язання з оплати поставленого товару частково - оплату за поставлений товар здійснювало частинами протягом грудня 2017 - січня 2018, червня - вересня 2019 з порушенням строку, встановленого в специфікації, вартість неоплаченого товару склала 95000,00грн.

17.11.2017 згідно видаткової накладної №283 позивач забезпечив поставку продукції згідно узгодженої специфікації на загальну суму 120684,80грн, що підтверджується підписаною відповідачем видатковою накладною, ПрАТ «Кальчицький кар`єр» 24.09.2018 сплатило грошові кошти в сумі 120684,40грн за поставлений товар. Разом з тим, у зв`язку із зростанням курсу Євро до гривні відповідно до умов договору, позивачем 24.09.2018 виставлено коригувальний рахунок на оплату товару на суму 7101,06грн, який відповідачем не сплачений.

05.12.2017 згідно видаткової накладної №300 позивач забезпечив поставку продукції згідно узгодженої специфікації на загальну суму 434983,90грн, що підтверджується підписаною відповідачем видатковою накладною, ПрАТ «Кальчицький кар`єр» не виконало зобов`язання з оплати поставленого товару частково - оплату за поставлений товар здійснювало частинами протягом грудня 2017 - травня 2018, липня - вересня 2019 з порушенням строку, встановленого в специфікації, вартість неоплаченого товару склала 135000,00грн.

Претензій з боку відповідача щодо якості поставленого товару, оформлення первинних документів та їх комплектності не надійшло.

Внаслідок порушення умов договору на час звернення з позовом до суду утворилась заборгованість у розмірі 237101,06грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н від 15.01.2021).

В рамках досудового врегулювання спору позивачем на електронну адресу відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2) надісланий лист №20-275 від 09.07.2020 з вимогою сплати грошових коштів за поставлений товар на суму 237101,46грн. Відповіді з приводу обґрунтування причин невиплати заборгованості позивач від відповідача не отримав.

У зв`язку з відмовою покупця у односторонньому порядку від виконання грошового зобов`язання по оплаті в повному обсязі вартості поставленого товару відповідач повинен сплатити позивачу втрати від інфляції в загальному розмірі 160959,20грн, три процента річних в загальному розмірі 52081,58грн, також пеню за прострочення платежів в загальному розмірі 540847,55грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н від 15.01.2021).

Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору поставки №675-15 від 28.07.2015; специфікації № 7 від 02.11.2017; специфікації № 9 від 17.11.2017; специфікації №11 від 23.11.2017; рахунку №297 від 24.09.2018; видаткової накладної №283 від 17.11.2017; довіреності від 17.11.2017 року №127; рахунку №302 від 23.11.2017; видаткової накладної №300 від 05.12.2017; довіреності від 05.12.2017 року №132; рахунку № 277 від 02.11.2017; видаткової накладної №317 від 22.12.2017; довіреності від 21.12.2017 року №150; акту звіряння підписаного між Позивачем та Відповідачем на дату 01.06.2018; листа №20-275 від 09.07.2020 до керівництва ПрАТ «Кальчицький кар`єр»; сканфото щодо направлення листа на електронну адресу відповідача.

Приватне акціонерне товариство «Кальчицький кар`єр» надіслало до Господарського суду Донецької області відзив на позовну заяву від 10.11.2020 та додаткові пояснення до відзиву від 18.02.2021, в яких проти задоволення позовних вимог заперечує.

Зокрема, ПрАТ «Кальчинський кар`єр» у своєму відзиві визнає наявність боргу по розрахунку за поставлений ТОВ «ЕЛЛАЙ» товар в сумі 237101,46грн, однак посилається на настання форс-мажорних обставин, які унеможливили ведення підприємством господарської діяльності, і, як наслідок, вчасне виконання своїх грошових зобов`язань, що є підставою, як на його думку, для звільнення його від виконання свої грошових зобов`язань перед позивачем. Такими обставинами є проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, розміщення на території ПрАТ «Кальчицький кар`єр» військових частин Міністерства обороти України, які є об`єктами з обмеженим доступом, тривалий час ЗСУ України не погоджували відновлення роботи кар`єру та проведення вибухових робіт, у зв`язку з тим, що кар`єр використовується для зберігання та утилізації боєприпасів безпосередньо ЗСУ. Відповідач посилається на той факт, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду під час розгляду справи №805/5192/18-а, яке набрало законної сили, в апеляційному порядку не скасовувалось та не змінювалось, встановлено,що ПрАТ «Кальчицький кар`єр» позбавлений можливості користуватись своїм правом господарювати на земельній ділянці, яка є предметом договору від 13.08.2012 року. Обставини, через які ПрАТ «Кальчицький кар`єр» втратило можливість використовувати об`єкт оренди за призначенням, є надзвичайними, непередбачуваними, непереборними та не залежать від волі або дій товариства. Неможливість використання об`єкту оренди є ознакою суттєвої зміни обставин за договором та підставою для звільнення від сплати орендної плати. На підтвердження настання форс-мажорних обставин для ПрАТ «Кальчицький кар`єр» відповідач посилається на сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТПП України) №1009 від 14.10.2014, висновки ТПП України №793/12.1-21-03 від 28.07.2016 та №794/12.1-21-03 від 28.07.2016.

Також відповідач зазначає, що до кінця 2019 року господарську діяльність ПрАТ «Кальчицький кар`єр» в повному обсязі відновлено не було та вона ведеться із обмеженнями до теперішнього часу, в тому числі, у зв`язку із введенням в березня 2020 року заходів карантину та запровадженням підприємством обмежень на виробництві, переведення працівників на карантин, об`явлення простою структурних підрозділів підприємства, що підтверджується наказами по підприємству №6 від 23.03.2020, №10 від 09.04.2020, №23 від 04.09.2020.

У своїх додаткових поясненнях до відзиву відповідач зазначає про порушення позивачем при здійсненні нарахування пені строку 6 місяців, який імперативно встановлений приписами ст.232 Господарського кодексу України, а також пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені, адже встановлений ст. 258 ЦК України річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій сплив: за специфікацією № 7 - у жовтні 2019 року, за специфікацією № 9 - у грудні 2018 року; за специфікацією № 11 - у січні 2019 року, зважаючи на те, що з позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2020.

Крім того, відповідач вважає правочини-специфікації за № 7, 9, 11 такими, що були укладені з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, має місце перевищення при їх укладенні наданих повноважень особою, що виступала від імені ПрАТ «Кальчицький кар`єр», - головою правління Булавою О.Л.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду належним чином засвідчені копії: сертифікату ТПП України №1009 від 14.10.2014; висновку ТПП України №793/12.1-21-03 від 28.07.2016; висновку ТПП України №794/12.1-21-03 від 28.07.2016; листа командира 56 ОМПБ №455 від 28.11.2016; довідки СБУ №6480 від 19.08.2015; листа №435 від 28.11.2016, довідки ВЧ В2095 №24 від 12.01.2016; довідки ВЧ №В2095 №1668 від 09.07.2016; листа штабу сектору «М» АЦ СБУ №3816 від 03.07.2015; наказу №6 від 23.03.2020 про недопущення поширення захворюванню на СОVID-19 серед працівників підприємства; наказу №10 від 09.04.2020 про простій на ПрАТ «Кальчицький кар`єр»; наказу №23 від 04.09.2020 про простій на ПрАТ «Кальчицький кар`єр».

ТОВ «ЕЛЛАЙ» надіслало до Господарського суду Донецької області відповідь на відзив на позовну заяву від 24.12.2020, в якій проти доводів відповідача, викладених у відзиві заперечує, зазначає, що відповідач фактично визнав наявність боргу по розрахунку за поставлений позивачем товар в сумі 237101,46грн, заперечень щодо порядку нарахування 3% річних та пені не навів.

З доводами відповідача щодо настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) позивач не погоджується, посилається на п.7.1 договору, згідно якого сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань, якщо це невиконання з`явилося наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладання цього договору. Оскільки спірний договір був укладений 28 листопада 2015 року, то й звільнення відповідача від відповідальності можливо тільки за наслідками дії обставин непереборної сили, які виникли після 28 липня 2015 року. Сертифікат (висновок № 1009) на засвідчення наявності обставин непереборної сили (далі - Сертифікат № 1009) виданий ТПП України 14 жовтня 2014 року, тобто, до дати укладення спірного договору, як відповідь на звернення відповідача, й, відповідно, правило звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань за спірним договором застосовуватися не може. На день укладення договору поставки №675-15 від 28.07.2015 відповідач усвідомлював наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), міг і повинен був передбачити негативний вплив цих обставин на виконання зобов`язань за договором й безумовно мав повідомити про такий вплив та про підтвердження ТПП України їх наявності позивача, але цього не зробив.

До того ж, ТПП України та уповноважені нею регіональні ТПП були наділені повноваженнями видавати на зверненнями суб`єктів господарювання сертифікати щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 15 жовтня 2014 року - з дня набрання чинності (з дня, наступного за днем опублікування) Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» й, відповідно, виданий 14 жовтня 2014 року, тобто, до набрання цим Законом чинності, сертифікат (висновок № 1009), органом, який на день його видачі не був органом, уповноваженим видавати такі сертифікати за формальною ознакою не є, на думку позивача, допустимим доказом у розумінні статті 77 ГПК України, що підтверджує існування обставин непереборної сили.

Висновки ТПП України № 793/12.1-21-03 від 28.07.2016 і № 794/12.1-21-03 від 28.07.2016, довідки Антитерористичного центру та підрозділів МО України стосуються правовідносин відповідача з третьою особою - Володарською райдержадміністрацією, які виникли стосовно договорів оренди земельної ділянки від 22 вересня 2008 року та від 13 серпня 2012 року та з третіми особами - Антитерористичним центром та МО України, а отже, не мають відношення до предмету спору, обставини, які вони доводять, не входять до предмету доказування.

Крім того, вказані документи датовані часом, що передують датам підписання специфікацій, за якими сторони домовились про поставку продукції, яка у подальшому не була сплачена, тому відповідач мав інформацію про факт настання обстави та не повідомив її позивачу.

З боку відповідача має місце продовження здійснення господарської діяльності, про що свідчать наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення про стягнення з відповідача заборгованостей за договорами поставки.

Щодо введення у відповідача карантинних заходів з метою недопущення захворювання його працівників на COVID-19, як обставину, що стала причиною неможливості розрахуватися за поставлений товар позивач зазначає, що останні ніяким чином не могли вплинути на своєчасне виконання відповідачем зобов`язання по сплаті заборгованості у сумі 237101,46грн, а надані на підтвердження цих обставин докази не є належними у розумінні статті 76 ГПК України, адже обставину, яку вони доводять є введення у відповідача карантинних заходів, а не неможливість розрахуватися за Поставлений товар.

Виклад обставин справи, встановлених судом

28 липня 2015 року ТОВ «ЕЛЛАЙ» (надалі - Продавець) та ПрАТ «Кальчицький кар`єр» (надалі - Покупець) уклали договір поставки №675-15, відповідно до пунктів 1.1-1.3 якого Продавець зобов`язується передати Покупцеві у власність змінно-запасні частини для гірничо-збагачувального обладнання (надалі - товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах цього договору. Найменування, номенклатура, кількість товару вказані в Специфікаціях (Додатках до договору). Специфікації (Додатки до договору) є невід`ємною частиною цього Договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток підприємств без зауважень чи застережень.

Згідно до п.9.3 договору, останній вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 р. - але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Сторонами договору підписана додаткова угода №1 від 02.11.2017, якою змінено пункт 2.2 договору та встановлено, що загальна вартість Договору визначається на підставі загальної вартості всіх Специфікацій, які оформлені до цього Договору, та на дату підписання орієнтовно складає 3 300 000,00 гривень (три мільйони триста тисяч грн. 00 коп.), у т.ч. ПДВ 500 000,00 гривень.

Якість товару, який передається у власність (поставляється) Покупцю, повинна відповідати вимогам Державних стандартів (ДСТУ) або Технічних умов (ТУ), які діють на території України (пункт 5.1 договору).

Пункт 1.4 договору передбачає, що право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідної видаткової накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Датою поставки товару Покупцю є дата, вказана в видатковій накладній Продавця, що підписана уповноваженою особою Покупця (пункт 4.2 договору).

Згідно п.2.1 договору, передача товару від Продавця до Покупця здійснюється за договірною ціною, яка встановлюється за взаємною згодою сторін та наведена в Специфікаціях (Додатках до договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору поставка товару Продавцем здійснюється партіями на умовах, наведених в Специфікаціях (Додатках до договору).

Разом з товаром Продавець передає Покупцеві наступну документацію: рахунок-фактура, видаткову накладну (п.4.3 договору).

Згідно з пунктом 3.1 договору всі розрахунки за цим Договором здійснюються сторонами виключно в національній валюті України гривні в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку Покупця на поточний рахунок Продавця.

Порядок оплати кожної партії товару здійснюється Покупцем на умовах, наведених в Специфікаціях (Додатках до Договору) (пункт 3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, по імпортним товарам, що поставляються за цим договором, у разі зміни офіційного курсу НБУ Євро до гривні, який діятиме на дату кожної оплати рахунку, від курсу, що був офіційно зазначений НБУ на дату, вказану Продавцем у рахунку до сплати, на 3% і більше відсотків, сума платежу, перераховується наступним чином:

S = Sz х k / с

де Sz - вартість Товару у гривнях, що вказана у рахунку до сплати;

k - курс гривні по відношенню до Євро, встановлений НБУ на момент оплати;

с - курс гривні по відношенню до Євро, встановлений НБУ на дату, вказану Продавцем у рахунку до сплати;

х - знак множення.

У такому випадку, Продавець виписує коригувальний рахунок і різниця вартості між коригувальним рахунком і вартістю, яка зазначена у відповідному рахунку, має бути оплачена Покупцем/Продавцем протягом 15 календарних днів з дати надання Продавцем коригувального рахунку.

У разі порушення встановлених пунктом 3.2 цього договору строків оплати товару, Продавець має право стягнути з Покупця пеню від вартості товару за кожен день прострочки, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня (п.6.1 договору).

Відповідно до п.7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання з`явилося наслідком обставин нездоланної сили, тобто надзвичайних і невідворотних за даних умов обставин, таких як: землетрус, повінь, пожежа, страйк і інші обставини надзвичайного характеру, що виникли після укладання цього Договору.

При настанні, зазначених у п. 7.1 обставин, сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язань по цьому договору, повинна в 5-ти денний термін сповістити про це в письмовому вигляді іншу сторону. Після припинення зазначених обставин, сторона повинна без зволікання сповістити про це іншу сторону письмово. У повідомленні повинний бути зазначений термін, протягом якого пропонується виконати зобов`язання за цим договором. Якщо сторона не направить або несвоєчасно направить повідомлення, то вона зобов`язана відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні неповідомленням або несвоєчасним повідомленням (пункт 7.2 договору).

Згідно з п.7.3 договору, якщо обставини нездоланної сили будуть продовжуватися більше 3-х місяців, то кожна з Сторін має право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань, і в цьому випадку жодна з сторін не має права вимагати від іншої Сторони відшкодування можливих збитків.

Доказом існування форс-мажорних обставин є довідка, що видана уповноваженим держаним органом України (пункт 7.4 договору).

02.11.2017 Продавець - ТОВ «ЕЛЛАЙ» та Покупець - ПрАТ «Кальчицький кар`єр» підписали специфікацію №7 на постачання верхньої чаші в зборі без футеровки у кількості 1шт на загальну суму з ПДВ 1179783,43грн.

Специфікацією встановлений порядок оплати за товар наступним чином: передплата - 360 000,00грн від договірної вартості товару; остаточна оплата - протягом 15 календарних днів від дати поставки.

За видатковою накладною №317 від 22.12.2017 представник ПрАТ «Кальчицький кар`єр» за довіреністю №150 від 21 грудня 2017 року Задорожній О.Г. отримав вказаний товар на суму 1179783,43грн.

Згідно виписок по рахункам ТОВ «ЕЛЛАЙ» виставлений ТОВ «ЕЛЛАЙ» рахунок №277 від 02.11.2017 на оплату 1179783,43грн за спірним договором оплачений ПрАТ «Кальчицький кар`єр»: 03.11.2017 в сумі 100000,00грн, 07.11.2017 в сумі 50000,00грн, 07.11.2017 в сумі 70000,00грн, 08.11.2017 в сумі 40000,00грн, 10.11.2017 в сумі 100000,00грн, 27.12.2017 в сумі 10000,00грн, 28.12.2017 в сумі 30,00грн, 28.12.2017 в сумі 10000,00грн, 04.01.2018 в сумі 10000,00грн, 02.08.2018 в сумі 80000,00грн, 20.08.2018 в сумі 20000,00грн, 21.08.2018 в сумі 15000,00грн, 26.10.2018 в сумі 14753,43грн, 29.10.2018 в сумі 15000,00грн, 21.11.2018 в сумі 45000,00грн, 19.12.2018 в сумі 100000,00грн, 22.12.2018 в сумі 30000,00грн, 26.12.2018 в сумі 20000,00грн, 28.12.2018 в сумі 150000,00грн, 10.06.2019 в сумі 20000,00грн, 12.06.2019 в сумі 25000,00грн, 13.06.2019 в сумі 25000,00грн, 14.06.2019 в сумі 10000,00грн, 18.06.2019 в сумі 10000,00грн, 06.08.2019 в сумі 20000,00грн, 12.08.2019 в сумі 15000,00грн, 16.08.2019 в сумі 15000,00грн, 03.09.2019 в сумі 15000,00грн, 04.09.2019 в сумі 10000,00грн, 05.09.2019 в сумі 15000,00грн, 12.09.2019 в сумі 15000,00грн, 19.09.2019 в сумі 10000,00грн.

17.11.2017 Продавець - ТОВ «ЕЛЛАЙ» та Покупець - ПрАТ «Кальчицький кар`єр» підписали специфікацію №9 на постачання зносостійкої пластини ексцентрика у кількості 1шт на суму без ПДВ 84146,52грн; фіксуючого бруса у кількості 1шт на суму без ПДВ 11032,54грн; маслоущільнюючого кільця у кількості 1шт на суму без ПДВ 4082,66грн; кільцевого ущільнення у кількості 1шт на суму без ПДВ 1308,95грн, що разом становить 120684,80грн з ПДВ.

Специфікацією встановлений порядок оплати за товар наступним чином: оплата - протягом 15 календарних днів від дати поставки.

За видатковою накладною №283 від 17.11.2017 представник ПАТ «Кальчицький кар`єр» за довіреністю №127 від 17 листопада 2017 Задорожній О.Г. отримав вказаний товар на суму 120684,80грн.

Виставлений рахунок №297 від 17.11.2017 на оплату 120684,80грн за спірним договором оплачений ПАТ «Кальчицький кар`єр» 24.09.2018 в сумі 120684,40грн згідно виписки по рахункам ТОВ «ЕЛЛАЙ» від 04.10.2018.

Коригувальним рахунком на оплату №297-К від 24.09.2018 до рахунку на оплату №297 від 17.11.2017 перераховано по курсу на дату оплати (згідно п.3.3 договору №675-17 від 28.07.2015) ціну поставленого за специфікацією №9 від 17.11.2017 товару, встановлено, що після здійснення корегування вартість товару становить 127785,86грн, як наслідок відповідач повинен доплатити 7101,06грн.

Рахунок на оплату №297-К від 24.09.2018 направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 26.09.2018, на підтвердження чого надана копія чеку «Укрпошти» №620 від 26.09.2018.

23.11.2017 Продавець - ТОВ «ЕЛЛАЙ» та Покупець - ПрАТ «Кальчицький кар`єр» підписали специфікацію №11 на постачання пилоущільнюючого кільця у кількості 1шт на суму без ПДВ 67563,14грн; ексцентрикової втулки 28+32+36+40 у кількості 1шт на суму без ПДВ 294923,44грн, що разом становить 434983,90грн з ПДВ.

Специфікацією встановлений порядок оплати за товар наступним чином: оплата - протягом 15 календарних днів від дати поставки.

За видатковою накладною №300 від 05.12.2017 представник ПАТ «Кальчицький кар`єр» за довіреністю №132 від 05.12.2017 Задорожній О.Г. отримав вказаний товар на суму 434983,90грн.

Згідно виписок по рахункам ТОВ «ЕЛЛАЙ» виставлений рахунок №302 від 23.11.2017 на оплату 434983,90грн оплачений ПрАТ «Кальчицький кар`єр: 05.12.2017 в сумі 20000,00грн, 07.12.2017 в сумі 20000,00грн, 08.12.2017 в сумі 20000,00грн, 27.12.2017 в сумі 10000,00грн, 25.05.2018 в сумі 30000,00грн, 18.10.2018 в сумі 20000,00грн, 21.12.2018 в сумі 50000,00грн, 19.10.2019 в сумі 20000,00грн, 22.07.2019 в сумі 24983,90грн, 26.07.2019 в сумі 20000,00грн, 09.08.2019 в сумі 20000,00грн, 13.08.2019 в сумі 10000,00грн, 30.08.2019 в сумі 20000,00грн, 02.09.2019 в сумі 15000,00грн.

Сторонами у спорі підписано акт звіряння розрахунків за період з 01.06.2017 по 01.06.2018, згідно якого підтверджено факт здійснення поставки товарів, вказаних вище, та здійснення часткової оплати станом на 01.06.2018.

Загальна заборгованість ПрАТ «Кальчицький кар`єр» перед ТОВ «ЕЛЛАЙ» за актом звіряння розрахунків складає 1 358 202,09грн, що включає заборгованість й за іншими поставками товару, що здійснені між сторонами.

Акт підписано бухгалтерами підприємств та скріплено відтисками печаток підприємств. Посилання, за яким конкретно договором складались правовідносини сторін, хід яких підтверджується актом, в тексті акта не зазначено.

09.07.2020 ТОВ «ЕЛЛАЙ» за допомогою електронної пошти звернулось з письмовою вимогою до ПрАТ «Кальчицький кар`єр» про погашення заборгованості за поставлену продукцію за договором поставки №675-15 від 28 липня 2015 року та пені.

Відповіді на претензію відповідач не надав.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленої продукції, правомірність нарахування штрафної санкції - пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Укладений між ТОВ «ЕЛЛАЙ» та ПрАТ «Кальчицький кар`єр» договір №675-15 від 28.07.2015 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Зазначений договір та специфікації до нього укладені у письмовій формі, підписані представниками сторін без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплені відтисками печаток підприємств, не є розірваними, на час розгляду справи у судовому порядку недійсними не визнані.

Однак, у доповненнях до відзиву відповідач вказував, що вважає укладені між сторонами специфікації за № 7, 9, 11 такими, що укладені з порушенням вимог чинного законодавства України, з огляду на те, що вони підписані Головою правління ПрАТ «Кальчицький кар`єр» Булавою О.Л. без погодження з Наглядовою радою, а отже, з перевищенням повноважень.

Під час розгляду справи №905/1755/20 від відповідача зустрічного позову про визнання спірних специфікацій недійсними не надходило.

Разом з тим, з цих підстав відповідач - ПрАТ «Кальчицький кар`єр», заперечуючи дійсність специфікацій № 7, 9, 11 до договору поставки №675-15 від 28.07.2015 року, 10.02.2021 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовом до ТОВ «ЕЛЛАЙ» про визнання їх недійсними.

Ухвалою суду Господарського суду Миколаївської області від 04.03.2021 відкрито провадження по справі №915/177/21 за позовом ПрАТ «Кальчицький кар`єр» до ТОВ «ЕЛЛАЙ» про визнання частково недійсним договору поставки №675-15 від 28.07.2015, а саме: специфікації №7 від 02.11.2017, №8 від 13.11.2017, №9 від 17.11.2017, №10 від15.11.2017, №11 від 23.11.2017.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 16.03.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №905/1755/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №915/177/21, що знаходиться у провадженні Господарського суду Миколаївської області за вказаним вище позовом.

Суд вважає, що з огляду на предмет позовних вимог у справі №905/1755/20, обставини, що підлягають доведенню у межах цієї справи, полягають у встановленні факту наявності заборгованості, яка виникла за вказаним договором, її розміру та порушення відповідачем строку її оплати, та, як наслідок, правомірність нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

На суд в межах розгляду вказаної справи, за відсутності зустрічного позову з відповідними вимогами, не покладений обов`язок визначати наявність підстав для визнання договору або його частин недійсним, судом застосовується презумпція правомірності правочину, на підставі якого виникли зобов`язання сторін, визначена у ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно, у разі відсутності доказів на спростування презумпції правомірності договору (рішення суду про визнання його недійсним, що набрало законної сили на момент розгляду справи) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на вищезазначене, відповідачем не зазначено, а з матеріалів справи не вбачається, яким саме чином з`ясування обставин в процесі розгляду справи №915/177/21, унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі.

Наявні у справі №905/1755/20 докази, на думку суду, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до розгляду справи №915/177/21 відсутня, отже, підстави для задоволення клопотання ПрАТ «Кальчицький кар`єр» про зупинення провадження у справі відсутні.

У разі визнання у подальшому договору або його частин у судовому порядку недійсним зацікавлена сторона має право на перегляд рішення суду про стягнення заборгованості, підставою виникнення якої було невиконання такого правочину, за нововиявленими обставинами.

Більш докладно мотиви суду з приводу відмови у задоволенні вказаного клопотання наведені в ухвалі від 16.03.2021.

Зі змісту правочину вбачається, що сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма його істотними умовами щодо: предмету договору, об`ємів поставки товару та її якості, а також ціною та строками виконання зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями частин першою, другою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (стаття 662 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На підставі представлених первісних документів, які складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операції та договірних відносин - видаткових накладних, судом встановлено, що протягом листопада - грудня 2017 року Приватне акціонерне товариство «Кальчицький кар`єр» на виконання умов спірного договору отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» товар на загальну суму 1742553,19грн: за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 на суму 1179783,43грн; за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 на суму 127785,86грн (первісно вартість товару складала 120684,80грн, була збільшена по курсу Євро на дату оплати коригувальним рахунком №297-К від 24.09.2018 згідно п.3.3 договору на суму 7101,06грн.); за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 на суму 434983,90грн.

За приписами частин першої, другої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У пункті 3.2 договору сторони погодили, що порядок оплати кожної партії товару здійснюється Покупцем на умовах, наведених в Специфікаціях (додатках до Договору).

У специфікаціях сторони погодили порядок оплати за товар наступним чином: за специфікацією №7: передплата - 360000,00грн від договірної вартості товару, остаточна оплата - протягом 15 календарних днів від дати поставки; за специфікацією №9: протягом 15 календарних днів від дати поставки; за специфікацією №11: протягом 15 календарних днів від дати поставки.

Виходячи з умов п.п.3.2 договору та специфікацій, кінцевий строк оплати товару складає:

- за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 (специфікація №7 від 02.11.2017) до 09.01.2018 включно (враховуючи, що останній день припадає на 06.01.2018 (вихідний день), 07.01.2018, 08.01.2018 також є вихідними днями).

- за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 (специфікація №9 від 17.11.2017) до 04.12.2017 включно (враховуючи, що останній день 02.12.2017 припадає на вихідний день);

- за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 (специфікація №11 від 23.11.2017) до 20.12.2017 включно.

Крім того, пунктом 3.3 договору сторони погодили, що у разі складання Продавцем коригувального рахунку, різниця вартості між коригувальним рахунком і вартістю, яка зазначена у відповідному рахунку, має бути оплачена Покупцем/Продавцем протягом 15 календарних днів з дати надання Продавцем коригувального рахунку.

Сторонами у справі не заперечується, що за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 поставлялись імпортні товари, оплата товарів здійснена 24.09.2018 в сумі 120684,40грн, з порушенням встановленого договором строку, внаслідок чого істотно змінився курс гривні по відношенню до Євро (більш ніж на 3%), тому у позивача були наявні підстави для застосування п.3.3 договору.

В матеріалах справи міститься коригувальний рахунок на оплату №297-К від 24.09.2018 до рахунка на оплату №297 від 17.11.2017. Розрахунок, який надано суду (арк. справи 57, том 1), здійснено на підставі формули, що наведена в п.3.3 договору. Розрахунок відповідачем не оспорюється, контрозрахунок відсутній.

У судовому засіданні 25.03.2021 представник позивача зазначив, що відповідний коригувальний рахунок направлений на адресу відповідача засобами поштового зв`язку 26.09.2018 та електронною поштою з накладенням кваліфікованого електронного підпису, надав до суду письмові пояснення з цього питання та копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» на підтвердження направлення коригувального рахунку відповідачу.

У судовому засіданні 25.03.2021 представник відповідача не заперечував проти наявності заборгованості перед відповідачем за коригувальним рахунком на оплату №297-К від 24.09.2018, інформації щодо дати отримання рахунку не має.

Відповідно до п.п.4.1.4. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 12.12.2007 №1149, нормативний строк пересилання поштових відправлень та поштових переказів між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Таким чином, виходячи з умов п.п.3.3 договору та п.п.4.1.4. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, кінцевий строк оплати коригувального рахунку на оплату №297-К від 24.09.2018 складає до 16.10.2018 включно.

Відповідно до виписок по рахункам ТОВ «ЕЛЛАЙ», які містяться в матеріалах справи, відповідачем сплачено грошові кошти за отриманий товар:

- за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 (рахунок на оплату №277 від 02 листопада 2017 року на суму 1179783,43грн) в загальній сумі 1084783,43грн, з яких: 03.11.2017 в сумі 100000,00грн, 07.11.2017 в сумі 50000,00грн, 07.11.2017 в сумі 70000,00грн, 08.11.2017 в сумі 40000,00грн, 10.11.2017 в сумі 100000,00грн, 27.12.2017 в сумі 10000,00грн, 28.12.2017 в сумі 30,00грн, 28.12.2017 в сумі 10000,00грн, 04.01.2018 в сумі 10000,00грн, 02.08.2018 в сумі 80000грн, 20.08.2018 в сумі 20000,00грн, 21.08.2018 в сумі 15000,00грн, 26.10.2018 в сумі 14753,43грн, 29.10.2018 в сумі 15000,00грн, 21.11.2018 в сумі 45000,00грн, 19.12.2018 в сумі 100000,00грн, 22.12.2018 в сумі 30000,00грн, 26.12.2018 в сумі 20000,00грн, 28.12.2018 в сумі 150000,00грн, 10.06.2019 в сумі 20000,00грн, 12.06.2019 в сумі 25000,00грн, 13.06.2019 в сумі 25000,00грн, 14.06.2019 в сумі 10000,00грн, 18.06.2019 в сумі 10000,00грн, 06.08.2019 в сумі 20000,00грн, 12.08.2019 в сумі 15000,00грн, 16.08.2019 в сумі 15000,00грн, 03.09.2019 в сумі 15000,00грн, 04.09.2019 в сумі 10000,00грн, 05.09.2019 в сумі 15000,00грн, 12.09.2019 в сумі 15000,00грн, 19.09.2019 в сумі 10000,00грн - заборгованість складає 95000,00грн.

- за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 (первісний рахунок на оплату №297 від 17 листопада 2017 року на суму 120684,80грн) сплачено 24.09.2018 в сумі 120684,40грн (заборгованість, що безпосередньо виникла на момент поставки, складає 0грн.40коп, згідно з заявою про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, не входить до предмету позовних вимог);

- за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 (рахунок на оплату №302 від 23 листопада 2017 року на суму 434983,90грн) в загальній сумі 299983,90грн, з яких: 05.12.2017 в сумі 20000,00грн, 07.12.2017 в сумі 20000,00грн, 08.12.2017 в сумі 20000,00грн, 27.12.2017 в сумі 10000,00грн, 25.05.2018 в сумі 30000,00грн, 18.10.2018 в сумі 20000,00грн, 21.12.2018 в сумі 50000,00грн, 19.10.2019 в сумі 20000,00грн, 22.07.2019 в сумі 24983,90грн, 26.07.2019 в сумі 20000,00грн, 09.08.2019 в сумі 20000,00грн, 13.08.2019 в сумі 10000,00грн, 30.08.2019 в сумі 20000,00грн, 02.09.2019 в сумі 15000,00грн. - заборгованість складає 135000,00грн.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за коригувальним рахунком на оплату №297-К від 24.09.2018 до рахунку №297 від 17.11.2017 матеріали справи не містять, відповідно заборгованість за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 (з урахуванням коригувального рахунку) - 7101,06грн.

Доказів на підтвердження оплати заборгованості в означеній вище сумі відповідач суду не надав, факт отримання товару та наявність заборгованості у відзиві та додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву ПрАТ«Кальчицький кар`єр» визнає.

Факт підтвердження з боку відповідача отримання товару та здійснення наведених вище оплат станом на 01.06.2018 також опосередковано вбачається з акта звіряння розрахунків між сторонами, копія якого міститься в матеріалах справи.

При цьому, в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин у вигляді проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, розміщення на території ПрАТ «Кальчицький кар`єр» військових частин Міністерства обороти України, внаслідок чого підприємство не могло здійснювати свою діяльність. Також відповідач зазначає, що до кінця 2019 року господарську діяльність ПрАТ «Кальчицький кар`єр» в повному обсязі відновлено не було, вона ведеться із обмеженнями до теперішнього часу, в тому числі у зв`язку із введенням в березня 2020 року заходів карантину та запровадженням ПрАТ «Кальчицький кар`єр» обмежень на виробництві, переведення працівників на карантин, об`явлення простою структурних підрозділів підприємства.

Згідно приписів ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з ч.2 ст.205 Господарського кодексу України, у разі неможливості виконання зобов`язання повністю або частково зобов`язана сторона з метою запобігання невигідним для сторін майновим та іншим наслідкам повинна негайно повідомити про це управнену сторону, яка має вжити необхідних заходів щодо зменшення зазначених наслідків. Таке повідомлення не звільняє зобов`язану сторону від відповідальності за невиконання зобов`язання відповідно до вимог закону.

Доказів на підтвердження направлення такого повідомлення відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Укладаючи договір поставки №675-15 від 28 липня 2015 року, сторони у п.7.1 договору передбачили умови, за якими вони звільняються від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а саме, якщо це невиконання з`явилося наслідком обставин нездоланної сили, тобто надзвичайних і невідворотних за даних умов обставин, таких як: землетрус, повінь, пожежа, страйк і інші обставини надзвичайного характеру, що виникли після укладання цього договору.

Порядок повідомлення про неможливість виконання зобов`язання у зв`язку із настанням форс-мажорної обставини/обставини непереборної сили узгоджений сторонами у п.7.2 договору, відповідно до якого сторона, для якої стало неможливим виконання зобов`язань по цьому договору, повинна в 5-ти денний термін сповістити про це в письмовому вигляді іншу сторону. Після припинення зазначених обставин, сторона повинна без зволікання сповістити про це іншу сторону письмово. У повідомленні повинний бути зазначений термін, протягом якого пропонується виконати зобов`язання за цим договором. Якщо сторона не направить або несвоєчасно направить повідомлення, то вона зобов`язана відшкодувати іншій стороні збитки, заподіяні не повідомленням або несвоєчасним повідомленням. Якщо обставини нездоланної сили будуть продовжуватися більше 3-х місяців, то кожна з сторін має право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань, і в цьому випадку жодна з сторін не має права вимагати від іншої сторони відшкодування можливих збитків (пункт п.7.3 договору). Доказом існування форс-мажорних обставин є довідка, що видана уповноваженим держаним органом України (пункт 7.4 договору).

За даними довідки №6480 від 13.08.2015,що видана Антитерористичним центром при Службі безпеки України, з вересня 2014 року територія ПрАТ «Кальчицький кар`єр» є територією розміщення військових частин Міністерства обороти України та є об`єктом з обмеженим доступом. Ведення господарської діяльності неможливе.

Аналогічні факти наведені у довідках №435 від 28.11.2016, ВЧ В2095 №24 від 12.01.2016; ВЧ №В2095 №1668 від 09.07.2016; листі штабу сектору «М» АЦ СБУ №3816 від 03.07.2015.

Відповідно до Сертифікату (висновок) № 1009 про настання обставин непереборної сили виданого Торгово-промисловою палатою України 14 жовтня 2014 року, Торгово-промислова палата України засвідчила настання обставин непереборної сили з 20 червня 2014 року ПрАТ «Кальчицький кар`єр» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.

Вказаний сертифікат виданий 14 жовтня 2014 року, а отже, передує даті набрання законної сили Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» - 15 жовтня 2014 року, яким Торгово-промисловій палаті України надано право видавати відповідні сертифікати на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Разом з тим, спірний договір між сторонами був укладений 28 листопада 2015 року, специфікації, за якими безпосередньо здійснювалась поставка, у 2017 році, а отже, вочевидь на момент укладення договору та специфікацій до нього відповідач знав про обмеження його діяльності у зв`язку із розміщенням на території ПрАТ «Кальчицький кар`єр» військових частин Міністерства обороти України та настання з 2014 року обставин, які останній вважає обставинами непереборної сили.

Ці обставини виникли до укладення спірного договору та не можуть вважатися непередбачуваними для відповідача, оскільки укладаючи договір поставки №675-15 відповідач міг і повинен був передбачити негативні наслідки, які тягнуть за собою ці обставини для ведення ним господарської діяльності та належного виконання ним своїх грошових зобов`язань за спірним договором.

Надані ж відповідачем разом з відзивом на позовну заяву висновки Торгово-промислової палати України №794/12.1-21-03 від 28 липня 2016 року та №793/12.1-21-03 від 28 липня 2016 року підтверджують втрату можливості ПрАТ «Кальчицький кар`єр» використовувати об`єкти оренди за призначенням внаслідок надзвичайних, непередбачуваних, непереборних обставин, що у свою чергу є підставою для звільнення від сплати орендної плати за договорами оренди землі від 22 вересня 2008 року та 13 серпня 2012 року.

Таким чином, вказані висновки не стосуються правовідносин за договором поставки від 28.07.2015 №675-15.

Аналогічно не стосуються предмету позовних вимог факти, викладені у рішенні Донецького окружного адміністративного суду встановлені під час розгляду справи №805/5192/18-а щодо того, що відповідач позбавлений можливості користуватись своїм правом господарювати на земельній ділянці, яка є предметом договору від 13.08.2012 року, та відповідно неможливо визначити порушення умов, встановлених для використання земельної ділянки.

Матеріали справи не містять доказів письмового звернення відповідача до позивача в порядку п.7.2 договору з відповідним повідомленням про настання форс-мажорної обставини/обставини непереборної сили, яка б настала після укладання договору та була підтверджена довідкою, що видана уповноваженим держаним органом України, внаслідок якої відповідач не може виконати покладені на нього зобов`язання, а отже, суд вважає безпідставними посилання на настання обставин форс-мажору/обставин непереборної сили як на підставу для звільнення від виконання зобов`язань за договором.

В цьому контексті, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, висловлене у судовому засіданні 25.03.2021, що доказом такого звернення до позивача є відмітка (мовою оригінала ) «Получил /підпис/ 22.11.2016», яка міститься на листі №435 від 28.11.2016, за яким територія кар`єру є територією з обмеженим доступом, відмовлено у наданні дозволу на здійснення робот у кар`єрі.

Вказана відмітка не містить ані П.І.Б. особи, що вчинила напис, ані назви підприємства, від імені якої вчинено напис. Крім того, лист адресований голові правління відповідача, а не позивачу.

З метою недопущення захворювання працівників ПрАТ «Кальчицький кар`єр» наказом №6 від 23.03.2020 встановлено певний перелік профілактичних заходів на підприємстві.

Наказами №10 від 09.04.2020, №23 від 04.09.2020 встановлено простій на підприємстві, а саме, задля забезпечення безпеки на підприємстві з метою недопущення інфекційних та вірусних захворювань та внаслідок виходу зі строю бурової установки тощо.

Вказані документи підтверджують, що на підприємстві господарська діяльність ведеться, але у певний період часу вона обмежувалась керівництвом підприємства внаслідок виходу зі строю обладнання та розповсюдження на території країни вірусного захворювання - гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Вказані факти, що мають місце у 2020 році, не впливають на зобов`язання по оплаті товару, яке виникло у 2017-2018 роках та до цього часу є невиконаним, вони свідчать про стан підприємства та можуть розглядатись в контексті наявності підстав для розстрочки або відстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, ПрАТ «Кальчицький кар`єр» належним чином не доведено, що наявні правові підстави для звільнення його від виконання грошового зобов`язання внаслідок настання форс-мажорної обставини або обставини непереборної сили та підприємством належним чином виконані умови п. 7.2 договору щодо письмового повідомлення про цей факт позивача.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині виконання зобов`язань з вчасної оплати прийнятого від позивача товару та встановленою наявність основного боргу Покупця перед Продавцем за договором поставки №675-15 від 28 липня 2015 року в загальній сумі 237101,06грн, з яких: заборгованість за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 - 95000,00грн, заборгованість за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 - 7101,06грн, заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 - 135000,00грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунку, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 52081,58грн, у тому числі: за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 в сумі 30677,90грн, за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 в сумі 469,87грн, за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 в сумі 20933,84грн. Одночасно, якщо арифметично підрахувати суми 3% річних за кожною накладною, які зазначені позивачем у розрахунку, загальна сума заявлених до стягнення 3% річних складає 52081,61грн.

Як вбачається з розрахунку 3% річних нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №317 від 22.12.2017, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 30677,90грн, що нараховані наступним чином: на заборгованість в розмірі 789753,43грн за період з 07.01.2018 по 01.08.2018 в сумі 13436,63грн; на заборгованість в розмірі 709753,43грн за період з 02.08.2018 по 19.08.2018 в сумі 1050,053грн; на заборгованість в розмірі 689753,00грн за період з 20.08.2018 по 20.08.2018 в сумі 56,69грн; на заборгованість в розмірі 674753,00грн за період з 21.08.2018 по 25.10.2018 в сумі 3660,30грн; на заборгованість в розмірі 660 000,00грн за період з 26.10.2018 по 28.10.2018 в сумі 162,74грн; на заборгованість в розмірі 645000,00грн за період з 29.10.2018 по 20.11.2018 в сумі 1219,32грн; на заборгованість в розмірі 600000,00грн за період з 21.11.2018 по 18.12.2018 в сумі 1380,82грн; на заборгованість в розмірі 500000,00грн за період з 19.12.2018 по 21.12.2018 в сумі 123,28грн; на заборгованість в розмірі 470000,00грн за період з 22.12.2018 по 25.12.2018 в сумі 154,52грн; на заборгованість в розмірі 450000,00грн за період з 26.12.2018 по 27.12.2018 в сумі 73,97грн; на заборгованість в розмірі 300000,00грн за період з 28.12.2018 по 09.06.2019 в сумі 4043,84грн; на заборгованість в розмірі 280000,00грн за період з 10.06.2019 по 11.06.2019 в сумі 46,03грн; на заборгованість в розмірі 255000,00грн за період з 12.06.2019 по 12.06.2019 в сумі 20,96грн; на заборгованість в розмірі 230000,00грн за період з 13.06.2019 по 13.06.2019 в сумі 18,90грн; на заборгованість в розмірі 220000,00грн за період з 14.06.2019 по 17.06.2019 в сумі 72,32грн; на заборгованість в розмірі 210000,00грн за період з 18.06.2019 по 05.08.2019 в сумі 845,75грн; на заборгованість в розмірі 190000,00грн за період з 06.08.2019 по 11.08.2019 в сумі 93,70грн; на заборгованість в розмірі 175000,00грн за період з 12.08.2019 по 15.08.2019 в сумі 57,53грн; на заборгованість в розмірі 160000,00грн за період з 16.08.2019 по 02.09.2019 в сумі 236,71грн; на заборгованість в розмірі 145000,00грн за період з 03.09.2019 по 03.09.2019 в сумі 11,92грн; на заборгованість в розмірі 135000,00грн за період з 04.09.2019 по 04.09.2019 в сумі 11,10грн;на заборгованість в розмірі 120000,00грн за період з 05.09.2019 по 11.09.2019 в сумі 69,04грн;на заборгованість в розмірі 105000,00грн за період з 12.09.2019 по 18.09.2019 в сумі 60,41грн;на заборгованість в розмірі 95 000,00грн за період з 19.09.2019 по 14.01.2021 в сумі 3771,37грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на заборгованість за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 за визначені періоди, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично та методологічно невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума 3% річних становить: на заборгованість в розмірі 789753,43грн за період з 10.01.2018 по 01.08.2018 (з урахуванням, що позивачем безпідставно збільшено строк нарахування з 07.01.2018, тоді як строк прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 10.01.2018) в сумі 13241,89грн; на заборгованість в розмірі 709753,43грн за період з 02.08.2018 по 19.08.2018 в сумі 1050,053грн; на заборгованість в розмірі 689753,00грн за період з 20.08.2018 по 20.08.2018 в сумі 56,69грн; на заборгованість в розмірі 674753,00грн за період з 21.08.2018 по 25.10.2018 в сумі 3660,30грн; на заборгованість в розмірі 660000,00грн за період з 26.10.2018 по 28.10.2018 в сумі 162,74грн; на заборгованість в розмірі 645000,00грн за період з 29.10.2018 по 20.11.2018 в сумі 1219,32грн; на заборгованість в розмірі 600000,00грн за період з 21.11.2018 по 18.12.2018 в сумі 1380,82грн; на заборгованість в розмірі 500000,00грн за період з 19.12.2018 по 21.12.2018 в сумі 123,29грн; на заборгованість в розмірі 470000,00грн за період з 22.12.2018 по 25.12.2018 в сумі 154,52грн; на заборгованість в розмірі 450000,00грн за період з 26.12.2018 по 27.12.2018 в сумі 73,97грн; на заборгованість в розмірі 300000,00грн за період з 28.12.2018 по 09.06.2019 в сумі 4043,84грн; на заборгованість в розмірі 280000,00грн за період з 10.06.2019 по 11.06.2019 в сумі 46,03грн; на заборгованість в розмірі 255000,00грн за період з 12.06.2019 по 12.06.2019 в сумі 20,96грн; на заборгованість в розмірі 230000,00грн за період з 13.06.2019 по 13.06.2019 в сумі 18,90грн; на заборгованість в розмірі 220000,00грн за період з 14.06.2019 по 17.06.2019 в сумі 72,33грн; на заборгованість в розмірі 210000,00грн за період з 18.06.2019 по 05.08.2019 в сумі 845,75грн; на заборгованість в розмірі 190000,00грн за період з 06.08.2019 по 11.08.2019 в сумі 93,70грн; на заборгованість в розмірі 175000,00грн за період з 12.08.2019 по 15.08.2019 в сумі 57,53грн; на заборгованість в розмірі 160000,00грн за період з 16.08.2019 по 02.09.2019 в сумі 236,71грн; на заборгованість в розмірі 145000,00грн за період з 03.09.2019 по 03.09.2019 в сумі 11,92грн; на заборгованість в розмірі 135000,00грн за період з 04.09.2019 по 04.09.2019 в сумі 11,10грн; на заборгованість в розмірі 120000,00грн за період з 05.09.2019 по 11.09.2019 в сумі 69,04грн; на заборгованість в розмірі 105000,00грн за період з 12.09.2019 по 18.09.2019 в сумі 60,41грн; на заборгованість в розмірі 95000,00грн за період з 19.09.2019 по 14.01.2021 в сумі 3771,37грн. У загальній сумі 30483,18грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних, нарахованих за видатковою накладною №317 від 22.12.2017, підлягають частковому задоволенню в сумі 30483,18грн.

Як вбачається з розрахунку 3% річних нарахованих за видатковою накладною №283 від 17.11.2017, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 469,87грн, що нараховані на заборгованість в розмірі 7101,06грн за період з 01.11.2018 по 14.01.2021.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 за визначений період, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок, згідно якого сума 3% річних становить 469,84грн, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у вказаній сумі.

Як вбачається з розрахунку 3% річних нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 20933,84грн, що нараховані наступним чином: на заборгованість в розмірі 374983,90грн за період з 21.12.2017 по 26.12.2017 в сумі 184,92грн; на заборгованість в розмірі 364983,90грн за період з 27.12.2017 по 24.05.2018 в сумі 4469,79грн; на заборгованість в розмірі 334983,90грн за період з 25.05.2018 по 17.10.2018 в сумі 4019,80грн; на заборгованість в розмірі 314983,90грн за період з 18.10.2018 по 18.10.2018 в сумі 258,89грн; на заборгованість в розмірі 294983,90грн за період з 19.10.2018 по 20.12.2018 в сумі 1527,45грн; на заборгованість в розмірі 244983,90грн за період з 21.12.2018-21.07.2019 в сумі 4288,88грн; на заборгованість в розмірі 220000,00грн за період з 22.07.2019 по 25.07.2019 в сумі 72,33грн; на заборгованість в розмірі 200000,00грн за період з 26.07.2019 по 08.08.2019 в сумі 230,13грн; на заборгованість в розмірі 180000,00грн за період з 09.08.2019 по 12.08.2019 в сумі 59,18грн; на заборгованість в розмірі 170000,00грн за період з 13.08.2019 по 29.08.2019 в сумі 237,53грн; на заборгованість в розмірі 150000,00грн за період з 30.08.2019 по 01.09.2019 в сумі 36,99грн; на заборгованість в розмірі 135000,00грн за період з 02.09.2019 по 14.01.2021 в сумі 5547,95грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 за визначені періоди, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично та методологічно невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума 3% річних становить: на заборгованість в розмірі 374983,90грн за період з 21.12.2017 по 26.12.2017 в сумі 184,92грн; на заборгованість в розмірі 364983,90грн за період з 27.12.2017 по 24.05.2018 в сумі 4469,80грн; на заборгованість в розмірі 334983,90грн за період з 25.05.2018 по 17.10.2018 в сумі 4019,81грн; на заборгованість в розмірі 314983,90грн за період з 18.10.2018 по 18.10.2018 в сумі 25,89грн; на заборгованість в розмірі 294983,90грн за період з 19.10.2018 по 19.12.2018 (з урахуванням, що позивачем безпідставно збільшено строк нарахування до 20.12.2018 з урахуванням, що строк прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 294983,90грн закінчується з 19.12.2018 у зв`язку із частковою оплатою 20.12.2018) в сумі 1503,21грн; на заборгованість в розмірі 244983,90грн за період з 21.12.2018-21.07.2019 в сумі 4288,90грн; на заборгованість в розмірі 220000,00грн за період з 22.07.2019 по 25.07.2019 в сумі 72,33грн; на заборгованість в розмірі 200000,00грн за період з 26.07.2019 по 08.08.2019 в сумі 230,14грн; на заборгованість в розмірі 180000,00грн за період з 09.08.2019 по 12.08.2019 в сумі 59,18грн; на заборгованість в розмірі 170000,00грн за період з 13.08.2019 по 29.08.2019 в сумі 237,53грн; на заборгованість в розмірі 150000,00грн за період з 30.08.2019 по 01.09.2019 в сумі 36,99грн; на заборгованість в розмірі 135000,00грн за період з 02.09.2019 по 14.01.2021 в сумі 5547,95грн. Загальна сума становить 20676,65грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 підлягають частковому задоволенню в сумі 20676,65грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

При зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Крім того, відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Відповідно до наданого позивачем до заяви про збільшення позовних вимог розрахунку інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 160959,20грн, у тому числі: за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 в сумі 111916,71грн, за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 в сумі 832,38грн, за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 в сумі 48210,11грн.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №317 від 22.12.2017, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 111916,71грн, що нараховані за період з січня 2018 року по грудень 2020 року з урахуванням часткових оплат. Контррозрахунок відсутній.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 48210,11грн, що нараховані за період з січня 2018 року по грудень 2020 року з урахуванням часткових оплат. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, судом встановлено, що при частковому погашенні суми боргу позивачем нараховано інфляційні збитки на суми основного боргу, які існували на початок розрахункового місяця, а не на суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці, а отже, всупереч висновків, що містяться в постановах Верховного Суду 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що розрахунок здійснений позивачем методологічно та арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 становить в загальній сумі 94882,17грн, нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 становить в загальній сумі 52896,43грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, нарахованих за видатковою накладною №317, підлягають частковому задоволенню в сумі 94882,17грн, тоді як, враховуючи, що згідно з ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за видатковою накладною №300 підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі в сумі 48210,11грн.

Як вбачається з розрахунку інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №283 від 17.11.2017, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в сумі 832,38грн, що нараховані на заборгованість в розмірі 7101,06грн за період з листопада 2018 по грудень 2020. Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 за визначений період, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок, згідно якого стягненню підлягає сума 828,28грн.

Відносно вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

Приписами частини першої статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Зі змісту пункту 6.1 договору встановлено, що у разі порушення встановлених пунктом 3.2 цього договору строків оплати товару, Продавець має право стягнути з Покупця пеню від вартості товару за кожен день прострочки, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня.

Умови договору не містять особливостей щодо визначення періоду нарахування пені, як наслідок, слід застосовувати приписи ч.6 ст. 232 ГК України - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом чи договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, законом передбачено нарахування пені починаючи від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, протягом шести місяців.

Згідно ч.4 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, кінець періоду нарахування вираховується шляхом арифметичного плюсування шести місяців до дати початку прострочки виконання грошового зобов`язання та не переводиться у календарні дні.

Відповідно до наданого позивачем до позовної заяви розрахунку нарахованої пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором, позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 540827,55грн, у тому числі: за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 в сумі 329286,86грн за період з 07.01.2018 по 25.09.2020 з урахуванням часткових оплат, за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 в сумі 3890,75грн за період з 10.10.2018 по 25.09.2020, за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 в сумі 207649,94грн за період з 21.12.2017 по 25.09.2020 з урахуванням часткових оплат.

За розрахунком суду з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України позивач має право на нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 в загальній сумі 130644,62грн (враховуючи, що позивачем безпідставно збільшено строк нарахування з 07.01.2018, оскільки строк прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 10.01.2018) за період з 11.01.2018 по 11.07.2018; за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 (коригувальний рахунок на оплату №297-К від 24.09.2018) в сумі 1281,68грн (позивачем безпідставно збільшено період нарахування пені з 10.10.2018, враховуючи, що строк прострочення виконання грошового зобов`язання за коригувальним рахунком на оплату №297-К від 24.03.2018 починається з 17.10.2018) за період з 17.10.2018 по 17.04.2019; за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 в сумі 58982,42грн за період з 21.12.2017 по 21.06.2018.

Разом з тим, у додаткових поясненнях до відзиву відповідачем заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності на пред`явлення вимоги про стягнення нарахованої пені, адже встановлений ст. 258 ЦК України річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафних санкцій сплив: за специфікацією № 7 - у жовтні 2019 року, за специфікацією № 9 - у грудні 2018 року; за специфікацією № 11 - у січні 2019 року, зважаючи, що з позовом до суду позивач звернувся в жовтні 2020.

Розглядаючи вказану заяву про застосування строків позовної давності суд виходить з такого.

Положеннями ст.256 Цивільного кодексу України передбачена позовна давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.2 п.п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Положення глави 19 ЦК про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому: 1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права; 2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Положення статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна позиція висловлена постанові Верховного суду України від 08.02.2017 року у справі №910/29752/15.

Відтак, строк позовної давності за вимогами про стягнення пені перебіг

-за видатковою накладною №317 від 22.12.2017 у період з 11.01.2019 по 11.07.2019;

-за видатковою накладною №283 від 17.11.2017 у період з 17.10.2018 по 17.04.2019;

-за видатковою накладною №300 від 05.12.2017 у період з 21.12.2018 по 21.06.2019.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою 29.09.2020, що підтверджується штемпелем Акціонерного Товариства «Укрпошта» на конверті поштового відправлення, а отже, з порушенням встановленого річного строку для пред`явлення вимоги про стягнення нарахованої пені.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про необхідність застосування до вимог про стягнення пені наслідків пропуску спеціального строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення пені поза межами спеціального строку позовної давності в один рік, з клопотаннями про визнання причин пропуску строку поважними позивач до суду не звертався, відповідно позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині стягнення заборгованості в сумі 237101,06грн, інфляційних втрат в сумі 143920,56грн та 3% річних в сумі 51629,67грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір відповідно ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України стягується пропорційно заявлених до стягнення вимог.

Згідно по положень до ч.2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у розмірах, які залежать від найменування документа і дії, за яку справляється судовий збір, та платника судового збору.

Згідно з п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заявлено вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 237101,06грн, пені в розмірі 540847,55грн, інфляційних втрат в розмірі 160959,20грн, 3% річних в розмірі 52081,58грн, що разом складає 990989,39грн.

Таким чином позивач мав сплатити судовий збір за подачу позову до господарського суду в сумі 1,5 відсотка від ціни позову що складає 14864,84грн.

Разом з тим, позивачем сплачено судовий збір у сумі 12423,90грн, що підтверджується платіжним дорученням №1048 від 29.09.2020 року, та 2457,82грн, що підтверджується платіжним дорученням №38 від 15.01.2021 року, що разом складає 14881,72грн, а отже, у більшому розмірі ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання в порядку п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» під час розгляду справи позивачем не подано.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, сума судового збору в розмірі 6489,76грн покладається на відповідача, в решті залишається на позивачі.

Крім того, в матеріалах справи міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 20.11.2020 б/н та детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Чуфаровим Володимиром Миколайовичем та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачу.

Суд зазначає, що зі змісту позовної заяви не вбачається вимога про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем за професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді.

Не звертався з такою письмовою вимогою позивач і в подальшому.

За змістом до ч.1 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 цього Кодексу).

За змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги від 18.11.2020 №04г20 року, рахунку-фактури на суму 6000грн, платіжного доручення №1254 від 19.11.2020 на суму 6000,00грн (призначення платежу: оплата адвокатського гонорару за договором №04г20 від 18.11.2020), ордеру серія ХВ №367-23 виписаного адвокатом Чуфаровим В.М. на підставі договору про надання правової допомоги для представлення інтересів ТОВ «ЕЛЛАЙ».

Відповідно до п.1.1. договору про надання правової допомоги від 18.11.2020 №04г20 року, адвокат зобов`язується надати Клієнтові правову допомогу (послуги) в господарській справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» до Приватного акціонерного товариства «КАЛЬЧИЦЬКИЙ КАР`ЄР», ідентифікаційний код юридичної особи 00292238 (далі - боржник), про стягнення суми заборгованості за договором №675-15 від 28.07.2015 на підставі рішення Господарського суду донецької області у справі № 905/1755/20, яка розглядається в порядку загального позовного провадження.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що за правову допомогу, передбачену в пункті 1.1. даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 6000,00грн.

Про надання послуг за даним Договором Адвокат надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг (п.3.1 договору).

Актів прийому-передачі наданих адвокатом Чуфаровим В.М. Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» матеріали справи не містять.

Підстав для віднесення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, на відповідача суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» до Приватного акціонерного товариства «Кальчицький кар`єр» про стягнення 990969,39грн, з яких: заборгованість - 237101,06грн, пеня - 540847,55грн, інфляційні втрати - 160959,20грн, 3% річних - 52081,58грн - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Кальчицький кар`єр» (адреса місцезнаходження: 87040, Донецька обл., Нікольський р-н, село Кальчик; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЛАЙ» (адреса місцезнаходження: 54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Адміральська, будинок 31-Б/5; ) 432651,29грн, з яких: заборгованість - 237101,06грн, інфляційні втрати - 143920,56грн; 3% річних - 51629,67грн; судовий збір в розмірі 6489,76грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 25.03.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 05.04.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова