ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.04.2021 м. Ужгород Справа № 907/18/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Державного підприємства Воловецьке лісове господарство, смт. Воловець

до відповідача ОСОБА_1 , с. Збини Мукачівського району

про стягнення 54577,75 грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся з позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за відпущену за період: червень-вересень 2015 року лісопродукцію в розмірі 54577,75 грн. Позов заявлено з посиланням на ст. ст. 11, 530, 526, 623, 692 ЦК України, ст. 193 ГК України.

При зверненні з позовом підприємство подало клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить 2270,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду не з`явився.

Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду від 25.01.2021 була надіслана на його офіційну юридичну адресу, та вручена адресату, про що зроблено відмітку на повідомленні про вручення поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Поряд з цим, від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Вказаною заявою позивач повідомив суд про надходження на його адресу від відповідача відзиву про повне визнання ним позову, та відповідно, боргу. Крім того, позивач заявив про відмову від позовних вимог в частині стягнення 5000,00 грн в зв`язку з погашення відповідачем боргу в на вказану суму.

АРГУМЕНТІ СТОРІН.

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повною мірою оплатив відпущений на підставі товарно-транспортних накладних товар, в зв`язку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 54577,75 грн. Оскільки відповідач не відреагував на направлену йому досудову вимогу від 15 грудня 2020 року щодо погашення залишку заборгованості за відпущену лісопродукцію, позивач звернувся в суд з вимогою стягнути зазначені кошти в примусовому порядку.

В ході судового розгляду позивач відмовився від вимог в частині стягнення 5000,00 грн, підтримавши позов на решту суми.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Державним підприємством Воловецьке лісове господарство(позивачем) на підставі товарно-транспортних накладних серії ЗКА № 221381 від 03.06.2015, № 221382 від 03.06.2015, № 221397 від 09.06.2015, №221398 від 09.06.2015, № 221459 від 25.06.2015, № 221474 від 26.06.2015, № 221510 від 16.07.2015, № 221511 від 16.07.2015, № 221545 від 27.07.2015, №221592 від 04.08.2015, № 221594 від 05.082015, № 221751 від 28.09.2015, № 221752 від 27.07.2015 та № 221592 від 04.08.2015 відпущено фізичній особі-підприємцю Сивнію Сергію Михайловичу (підприємницька діяльність якого в подальшому припинена 28.11.2018) лісопродукцію всього на суму 196966,64 грн.

Факт виконання поставки товару позивачем та прийняття його відповідачем підтверджується підписом отримувача-підприємця у відповідній графі про отримання.

Як стверджує позивач, відпущений відповідачу товар повністю оплачений останнім не був, в зв`язку з чим йому надсилалися досудові вимоги № 379 від 08.08.2016, а згодом № 475 від 15.12.2020.

Вказані претензії були задоволені частково. Борг відповідача станом на 15 січня 2021 року складав 54571,75 грн, на підтвердження чого позивач подав суду відповідну довідку підприємства.

Після звернення до суду з вимогою стягнути суму боргу в примусовому порядку відповідачем погашено борг у розмірі 5000,00 грн, в зв`язку з чим позивач відмовився від позовних вимог в цій частині.

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи отриманий від відповідача відзив про повне визнання останнім позову.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Враховуючи вищенаведене, суд констатує, що між сторонами виникли правовідносин з поставки, які регулюються положеннями закону, що виникають з договору поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки в частині вимог про стягнення 5000,00 грн боргу позивач відмовився від позову, провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В решті ж вимог, з огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань ані у встановлений ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України строк, ані після пред`явлення йому вимоги в порядку ст. 530 ЦК України, беручи до уваги їх визнання відповідачем, суд дійшов висновку про їх підставність та доведеність.

Поданий позивачем відзив на позов на адресу суду не надходив, відтак не може розцінюватися судом як заява по суті спору в розумінні ст. 165 ГПК України, однак, оцінюється судом як поданий позивачем доказ на загальних підставах.

Тому суд констатує, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми 49571,75 грн заборгованості за відпущений товар є правомірною, обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, на відповідача покладається 2270,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 165, 231, 236, 238, 240, 241, 247, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства Воловецьке лісове господарство( 89100, Закарпатська обл., смт. Воловець, вул. Фабрична, буд. 2, ) суму 49571,75 грн. (Сорок дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят одна гривня 75 коп.) боргу за відпущену лісопродукцію, а також 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

3. В частині стягнення 5000,00 грн провадження у справі закрити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Андрейчук