РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021Справа № 910/877/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГРІН КО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД"

про стягнення 431 830,30 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГРІН КО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД" про стягнення 431 830,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 150318/1 від 15.03.2018, право вимоги за яким перейшло до позивача від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лимон Бетон" відповідно до договору про відступлення права вимоги № 131 від 13.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 відкрито провадження у справі №910/877/21, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/877/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поштовими конвертами, надісланими на адреси сторін та повернутими до суду.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГРІН КО", зазначену ним у позові та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139, м. Київ, 04119, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Також, ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД", зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Тепловозна, буд. 9-А, м. Київ, 02081, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з огляду на підставу повернення до суду конвертів з ухвалою, надісланою сторонам, суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою позивачу та відповідачу.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи викладене, суд зазначає, що сторони мають доступ до судових рішень та мали можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗ КОРПОРЕЙТ" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД", (Покупець) укладено договір поставки № 150318/1 (надалі також - договір поставки), за умовами п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю, а Покупець - прийняти й оплатити Т.дівельні матеріали в асортименті, а саме щебінь та пісок (надалі-Товар) у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим Договором. Сторони допускають зміну асортименту Товару , відповідно до замовлення Покупця.

Відповідно до п. 1.2 договору поставки, Постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості та асортименті, визначених у специфікаціях та/або рахунках-фактурах та накладних (видаткових, товарно-транспортних).

Згідно з п. 2.1 договору поставки загальна вартість даного Договору визначається вартістю Товару, отриманого протягом дії цього Договору згідно накладних (видаткових, товарно-транспортних).

За приписами п. 4.2 договору поставки моментом здійснення поставки Товару є його отримання уповноваженою особою Покупця, яка проставляє відповідну відмітку в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (товарно-транспортна накладна, задаткова накладна), надає Постачальнику належним чином оформлену довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Як встановлено у п. 5.2 договору поставки розрахунки за Товар здійснюються на умовах попередньої оплати у строк - протягом 2 банківських днів з моменту виставлення рахунку на оплату, але не пізніше 2 банківських днів з моменту поставки Товару або у інший спосіб та строк, що визначається сторонами у додатковій угоді до Договору.

На виконання умов договору поставки Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗ КОРПОРЕЙТ" було поставлено відповідачу товар на загальну суму 215 914,80 грн. відповідно до видаткових накладних: № 42 від 15.03.2018 р. на суму 38 743,50 грн. з ПДВ; № 43 від 16.03.2018 р. на суму 25 764,60 грн. з ПДВ; № 48 від 20.03.2018 р. на суму 26 958,30 грн. з ПДВ; № 52 від 22.03.2018 р. на суму 28 517,70 грн. з ПДВ; № 54 від 23.03.2018 р. на суму 27 910,50 грн. з ПДВ; № 55 від 24.03.2018 р. на суму 54 703,20 грн. з ПДВ; № 60 від 26.03.2018 р. на суму 13 317,00 грн. з ПДВ.

25.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗ КОРПОРЕЙТ» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛИМОН БЕТОН» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 5, відповідно до умов якого Кредитор відступає, а Новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті грошових коштів за товари (послуги), 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України), відповідно до договорів, укладених із третіми особами, що зазначені у Реєстрі вимог (Додаток 1)), що належить ТОВ «БІЗ КОРПОРЕЙТ», і стає кредитором за Договорами, укладеними ТОВ «БІЗ КОРПОРЕЙТ» із третіми особами згідно із Реєстром вимог, що додається до цього Договору і є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги № 5, Новий Кредитор повністю одержує право (замість ТОВ «БІЗ КОРПОРЕЙТ») вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за договором у сумі, зазначеній у Реєстрі вимог, а також додатково 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України.

Відповідно до Додатку № 1, право вимоги по Договору поставки № 150318/1 від 15.03.2018 переходить від ТОВ «БІЗ КОРПОРЕЙТ» до ТОВ «ЛИМОН БЕТОН».

Згідно з п. 2.2 договору про відступлення права вимоги № 5, одночасно з підписанням цього договору Кредитор передає Новому Кредитору повідомлення до Боржника про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Обов`язок направлення повідомлення Боржнику покладається на Нового Кредитора.

07.12.2020 на адресу відповідача було направлено повідомлення № 83-17 від 25.11.2020 про відступлення права вимоги за договором поставки № 150318/1 від 15.03.2018.

13.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛИМОН БЕТОН» (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГРІН КО» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 131, відповідно до умов якого Кредитор відступає, а Новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги (право грошової вимоги по сплаті грошових коштів за товари (послуги), 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України), відповідно до -оговору поставки № 150318/1 від 15.03.2018 (далі - договір поставки), боржником по якому являється Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД» () (далі - боржник), що належить Кредитору на підставі Договору про відступлення права вимоги № 5, укладеного 25.11.2020 р. між Кредитором та ТОВ «БІЗ КОРПОРЕЙТ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41073756), і стає Новим Кредитором за вищевказаним Договором поставки.

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги № 131, за цим Договором Новий Кредитор повністю одержує право (замість Кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за договором поставки у сумі 215 914,80 грн., а також додатково 3 % річних, інфляційних витрат та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та чинним Законодавством України.

Згідно з п. 2.2 договору про відступлення права вимоги № 131 новий кредитор зобов`язаний повідомити Боржника про відступлення права вимоги за договором поставки протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання данного Договору.

15.01.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення № 13120 від 13.01.2021 про відступлення права вимоги за договором поставки № 150318/1 від 15.03.2018.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати товару за договором поставки № 150318/1 від 15.03.2018, право грошової вимоги за яким набув позивач на підставі договору про договору про відступлення права вимоги № 131 від 13.01.2021.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно зі ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги № 131 від 13.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГРІН КО" набуло права кредитора за договором поставки № 150318/1 від 15.03.2018, в тому числі і право на стягнення 3% річних, інфляційних та штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач отримав від Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗ КОРПОРЕЙТ" за договором поставки товар на загальну суму 215 914,80 грн. відповідно до видаткових накладних: № 42 від 15.03.2018 р. на суму 38 743,50 грн. з ПДВ; № 43 від 16.03.2018 р. на суму 25 764,60 грн. з ПДВ; № 48 від 20.03.2018 р. на суму 26 958,30 грн. з ПДВ; № 52 від 22.03.2018 р. на суму 28 517,70 грн. з ПДВ; № 54 від 23.03.2018 р. на суму 27 910,50 грн. з ПДВ; № 55 від 24.03.2018 р. на суму 54 703,20 грн. з ПДВ; № 60 від 26.03.2018 р. на суму 13 317,00 грн. з ПДВ.

Однак, свої зобов`язання з оплати товару у встановлений договором строк відповідач не виконав, жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів в розмірі 215 914,80 грн кредитору матеріали справи не містять.

Отже, за наведених обставин суд доходить висновку, що в порушення зазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору поставки відповідач не виконав свої грошові зобов`язання з оплати товару, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 18 231,59 грн та інфляційні у розмірі 30 465,58 грн за загальний період прострочення з 18.03.2018 по 14.01.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, за розрахунком суду, на суму 17 979,97 грн, оскільки позивачем не враховано, що розрахунок за договором поставки здійснюється не пізніше 2 банківських днів з моменту поставки, а тому неправильно визначено початок періоду прострочення за деякими накладними.

Щодо нарахування інфляційних суд зазначає, що здійснений позивачем розрахунок не перевищує здійснений судом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволення у заявлено позивачем обсязі на суму 30 465,58 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 167 218,33 грн за загальний період прострочення з 18.03.2018 по 14.01.2021.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

У пунктах 7.2, 7.5 договору поставки сторони погодили, що за несвоєчасну оплату за даним Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобов`язань, від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Сплата пені не звільняє Покупця від сплати основної суми заборгованості.

Сторони дійшли згоди щодо зміни порядку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, визначеного ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України і встановили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, встановлених розділом 7 цього Договору, припиняються через три роки від дня, коли ці зобов`язання мали бути виконані.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, за розрахунком суду, на суму 164 838,97 грн, оскільки позивачем не враховано, що розрахунок за договором поставки здійснюється не пізніше 2 банківських днів з моменту поставки, а тому неправильно визначено початок періоду прострочення за деякими накладними.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

За наведених обставин, враховуючи відсутність будь-яких заперечень, спростувань чи контррозрахунків від відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ БЕТОН ТРЕЙД" (вул. Тепловозна, буд. 9-А, м. Київ, 02081, ідентифікаційний код 39543412) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ГРІН КО" (вул. Зоологічна, буд. 4-А, оф. 139, м. Київ, 04119, ідентифікаційний код 44042139) борг у розмірі 215 914,80 грн, 3% річних у розмірі 17 979,97 грн, інфляційні у розмірі 30 465,58 грн, пеню у розмірі 164 838,97 грн та судовий збір у розмірі 6 437,99 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 30.03.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко