ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 р. Справа № 917/1623/20

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка", с. Федунка, Шишацький район, Полтавська область, 38032.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод", вул. Індустріальна, 2, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Федунка" звернулося до суду з позовною заявою № 280 від 07.10.2020 року (вх. № 1773/20) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" про стягнення заборгованості за договором № 11 на закупівлю молока від 04.03.2020 року, а саме: 1 191 789,61 грн. - основного боргу, 28 259,96 грн. пені, 9 534,32 грн. інфляційних нарахувань та 2 155,02 грн. 3% річних.

Позивач в обгрунтування позову зазначає, що відповідач умови договору № 11 на закупівлю молока від 04.03.2020 року не виконав, за отриманий товар вчасно не розрахувався.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 12.10.2020 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу 5-денний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Позивач у встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунув, а саме: подав до суду заяву № 262 від 20.10.2020 року (вх. № 11729 від 21.10.2020 року).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 12.11.2020 р. на 11:00.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/1623/20 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач відзив на позов не надав.

16.03.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання (вх. № 2869), яким повідомлено, що заборгованість по основному боргу станом на 16.03.2021 року відсутня, щодо пені, інфляційних нарахувань та пені позовні вимоги підтримує.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Федунка" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" (відповідач) було укладено договір № 11 на закупівлю молока від 04.03.2020 року (договір).

Відповідно до умов п. 1.1. договору, позивач (виробник) зобов`язується передати у власність відповідачу (переробнику) молоко-сировину коров`яче натуральне незбиране (молоко) партіями, в порядку і на умовах визначених цим договором, а відповідач (переробник) - прийняти такі партії молока та оплатити їх.

Згідно п. 3.1. договору ціна на молоко встановлюється за домовленістю сторін, що фіксується протоколом погодження ціни на молоко, який є додатком № 2 до цього договору.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що розрахунок за закуплене молоко переробник проводить на розрахунковий рахунок виробника кожного вівторка з повним погашенням за поставлену продукцію.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачу відповідно до умов договору було поставлено товару на загальну суму 16 581 469,61 грн.

Однак, як вказує позивач, відповідач товар оплатив частково в сумі 15 389 680,00 грн.

Враховуючи зазначене, заборгованість відповідача становить 1 191 789,61 грн.

15.09.2020 року позивач направив відповідачу вимогу про стягнення заборгованості, яка залишена без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з вимогою про стягнення 1 191 789,61 грн. - основного боргу, 28 259,96 грн. пені, 9 534,32 грн. інфляційних нарахувань та 2 155,02 грн. 3% річних.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК У країни, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним договором щодо здійснення ним поставки товару в загальній сумі 16 581 469,61 грн., тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором повністю не оплатив отриманий товар і заборгованість останнього складає 1 191 789,61 грн.

Суд констатує той факт, що позивачем до матеріалів справи надано акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2021 - 15.02.2021 року, з якого вбачається, що основна заборгованість відсутня (а.с. 112-113).

Оскільки під час розгляду даної справи, відповідачем було сплачено 1 191 789,61 грн. заборгованості за договором № 11 на закупівлю молока від 04.03.2020 року, то у суду наявні всі підстави для закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмету спору відповідно до п. 2 ст. 231 ГПК України.

За порушення умов договору позивач заявив до стягнення з відповідача також 28 259,96 грн. пені, 9 534,32 грн. інфляційних нарахувань та 2 155,02 грн. 3% річних.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 2 155,02 грн. 3% річних за період з 15.09.2020 року - 07.10.2020 року;

- 9 534,32 грн. інфляційних нарахувань за вересень 2020 року.

За перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", до стягнення підлягає 3% річних в сумі 2 155,02 грн. та інфляційні витрати в сумі 9 534,32 грн.

Згідно з частиною другою статті 217, частиною першою статті 230 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 28 259,96 грн. пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.07.2020 року по 14.09.2020 року.

Пунктом 6.15. договору передбачено, що за несвоєчасну або неповну оплату поставленої сировини переробник сплачує виробнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, діючої на момент несплати товару від вартості несвоєчасно або неповно оплаченої сировини за кожен день прострочення.

Судом за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт" здійснено перерахунок пені, та встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 28 259,96 грн. пені.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 7 Закону України Про судовий збір (із подальшими змінами та доповненнями) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись статтями 129, 231, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" (вул. Індустріальна, 2, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Федунка" (с. Федунка, Шишацький район, Полтавська область, 38032. ) - 28 259,96 грн. пені, 9 534,32 грн. інфляційних нарахувань, 2 155,02 грн. 3% річних та 599,24 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили

3. В частині стягнення 1 191 789,61 грн. основного боргу закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

4. Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 23.03.2021 року.

Суддя Білоусов С.М.