ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4214/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м.Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с.П`ятигірське Харківської обл.
про стягнення 1185491,30 грн.
за участю представників:

позивача - Ткаченко С.В. (довіреність №08-21/95/2-21 від 05.01.2021 року);

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківська міська рада звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" про стягнення 1185491,30 грн. за користування земельною ділянкою по вул. Роганська,145 у м.Харкові.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №922/4214/20 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.01.2021 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 09.02.2021 року.

Ухвалою від 09.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23.02.2021 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 18.03.2021 року.

Сторони надали до суду наступні документи:

- відзив відповідача (вх.№2178 від 28.01.21, а.с.61-65) про відмову в задоволенні позову;

- відповідь позивача на відзив (вх.№ 2811 від 04.02.21, а.с.90-93);

- клопотання відповідача (вх.№693 від 08.02.21), в якому просить провести підготовче засідання без його участі, та не заперечує проти закриття підготовчого провадження та перехід до розгляду справи по суті;

- клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника (вх.№1520 від 17.03.21).

Надані документи судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 18.03.2021 року позов підтримував, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надавав клопотання про проведення засідання без його участі. яке задоволено судом.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Рішенням ХМР від 06.10.2004 року №153/04 ТОВ з іноземними інвестиціями "Співдружність" надано в оренду земельну ділянку, площею 2,7517 га по вул.Роганська,145 у м.Харкові для експлуатації та обслуговування головного корпусу, складських будівель, залізничних під`їздних колій та допоміжних будівель і споруд.

23.02.2006 року на підставі вказаного рішення ХМР та ТОВ з ІІ "Співдружність" уклали договір оренди землі №07 строком до 01.04.2029 року.

Розмір орендної плати в місяць становить (п.п.9,10 Договору):

2006 рік: 9807,21 грн.;

з 2007 року: 14213,35 грн., та здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

19.09.2016 року нежитлові будівлі літ «А-5», «Г-3»,»Ж-1», "Б-1», «Е-1», які знаходяться на орендованій земельній ділянці, перейшли у власність відповідача, що підтверджується довідкою з відповідного Держреєстру та не заперечується сторонами.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 року у справі №910/18560/16.

Згідно з ч.3 ст.7 ЗУ «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

При цьому, принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

З питання переходу права оренди землі до нового власника нерухомого майна Верховним судом сформована судова практика, зокрема, у справі №910/20774/17: «після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Отже, після відчуження об`єктів нерухомості позивачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.», та у справі №922/3655/17: «при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки».

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства господарський суд дійшов таких висновків.

Обов`язок сплачувати орендну плату, як і всі права та обов`язки за договором оренди землі №07 від 23.02.2006 року перейшли з ТОВ з ІІ «Співдружність» на відповідача автоматично з моменту реєстрації права власності на будівлі, що розташовані на орендованій у ХМР землі, як і право оренди земельної ділянки площею 2,7517 га по вул.Роганська,145 у м.Харкові.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Податковим кодексом України (далі - ПК України) встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п. п. 14.1.147 п.14.1 ст.14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою і п.п.14.1.136 п. 14.1 ст.14).

У відповідності до ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).

За приписами ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

З усіх наведених вище положень ПК України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.10.2019 року по справі №922/3321/18, від 30.03.2018 року по справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 року по справі № 916/3233/16.

Судом встановлено, що умовами договору оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.10).

Відповідачем було сплачено орендну плату за спірний період в розмірі 1082187,47 грн. В іншій частині щодо індексації орендної плати відповідач заперечує, вважає, що повністю сплатив орендну плату.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 16.03.2020 року по справі №922/1658/19 дійшов висновку конкретизувати зазначені висновки Верховного Суду. Зокрема, у пункті 55 вказаної постанови зазначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі").

Отже, за загальним правилом індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено у договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки.

Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена у договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до наведеної норми Закону (індексується лише орендна плата).

Суд зазначає, що в спірних відносинах, що виникли між сторонами, зобов`язання щодо сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції встановлені договором (п.10), та виникло з моменту реєстрації права власності на будівлі, що знаходяться на орендованій ділянці.

Формула обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації умовами договорів оренди землі не узгоджена, так само не узгоджено відповідне питання і на законодавчому рівні.

Разом з тим, Постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1996 року №786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу (надалі - Методика).

Пунктом 13 зазначеної Методики передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Дана методика дійсно не регулює питання щодо порядку здійснення розрахунку розміру орендної плати за землю комунальної власності, проте, саме дана Методика регулює подібні за змістом цивільні відносини (розрахунок орендної плати з урахуванням індексації), як і ті, що існують між сторонами в межах даної справи.

Суд наголошує, що порядок обчислення орендної плати з урахуванням інфляції за договорами оренди землі відсутній, отже необхідно керуватися нормами права, які регулюють подібні правовідносини.

В даному випадку Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1996 року №786, є нормою права, яка регулює подібні відносини, а формула розрахунку відповідає правовій природі інфляційних нарахувань, яка полягає в відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Крім того, порядок нарахування інфляції визначений в даній методиці, співпадає з загальним поняттям інфляції, визначеним Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Окрім викладеного, суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі №905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року.

Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що здійснений позивачем розрахунок орендної плати за користування земельною ділянкою за спірний період, з урахуванням індексу інфляції, який є складовою орендної плати, є таким, що відповідає умовам договорів.

У зв`язку з вищевикладеним, судом відхиляються заперечення відповідача щодо невірного розрахунку орендної плати, з урахуванням індексації.

Отже, приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі, та повністю не розрахувався за оренду землі у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 1185491,30 грн. за період з 01.01.2018 по 29.02.2020, з 01.05.2020 по 30.09.2020.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 41,124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 80, 86, 129, 236, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (адреса: 64252, Харківська обл., Балаклійський р-н, с.П`ятигірське, вул.Першотравнева, 1; ) на користь Харківської міської ради (адреса: 61003, м.Харків, майдан Конституції, 7; ) заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул.Роганська,145 у м.Харкові, загальною площею 2,7517 га, відповідно до договору оренди землі від 23.02.2006 року за №07, за період з 01.01.2018 року по 29.02.2020 року, з 01.05.2020 року по 30.09.2020 року, в розмірі 1185491,30 грн., а також 17782,37 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "29" березня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт