ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р. Справа№ 910/13913/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

За участю секретаря судового засідання: Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Глова Н.Ю.(довір. від 01.09.2020)

від відповідача - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект Плюс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020

у справі №910/13913/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект Плюс"

про стягнення 2 790 633,40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Константа Холдинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект Плюс" про стягнення 2 790 633,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки комбікормової продукції №КХ 2020/04 щодо вчасності та повноти оплати за поставлений товар, у останнього виникла заборгованість у розмірі 2790633,40 грн., з яких: 2144644,64грн. - основна сума заборгованості, 377021,14грн. - пеня, 259288,55грн. - 10% штрафу та 9679,07грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/13913/20 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 2 144 644,64грн., пеню у розмірі 45505,08 грн., 10% штрафу у розмірі 259288,55грн., 3% річних у розмірі у розмірі 9679,07грн. та судовий збір у розмірі 36886,76грн. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати є таким, що настав. При цьому, судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що її розмір становить суму меншу, ніж заявлено позивачем, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задовольнив частково.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/13913/20, в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача про стягнення 2790633,40 грн. відмовити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що:

- протягом 2020 року придбав у позивача комбікормову продукцію на загальну суму 4451641,00грн., але у зв`язку з порушенням договірних умов з боку позивача щодо умов якості такої продукції відповідач відмовився від подальшої співпраці;

- він не отримував партії комбікормової продукції на суму 2201308,92 грн., за відповідними видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, не видавав та не підписував ніяких документів. Відтиски печаток, що містяться на вказаних документах відрізняються від тих, що використовує відповідач;

- поставка позивачем партії комбікормової продукції на загальну суму 2144644грн.64коп. не могла відбутись у зв`язку з її не оплатою (умовами договору передбачено попередню оплату товару) та перевищенням товарного кредиту в розмірі 1100000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Андрієнко В.В. справу №910/13913/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроефект Плюс» призначено до розгляду на 03.03.2021 на 10-00 год.

У зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І. у відпустці з 02.03.2021 по 05.03.2021, розгляд справи № 910/13913/20, яка призначена на 03.03.2021- не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 призначено справу № 910/13913/20 до розгляду на 24.03.2021.

22.02.2021 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Зокрема, позивач зазначає, що:

- від відповідача не надходило будь-яких повідомлень про невідповідність поставленої комбікормової продукції щодо якості та/або про виклик представника виготовлювача (відправника) для участі в провадженні приймання продукції;

- твердження відповідача, що видаткові накладні та товарно-транспортні накладні скріплені печатками, які не належать відповідачу та підписані не представниками відповідача не підтвердженні жодними доказами;

- з боку відповідача мають місце конклюдентні дії щодо формування податкового кредиту за рахунок податкових накладних, що видані та зареєстровані позивачем, які фактично підтверджують отримання товару;

- відступлення постачальника від умов Договору та специфікацій щодо отримання передоплати не звільняє покупця від свого обов`язку щодо оплати вже отриманого товару.

01.03.2021 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання, в зв`язку з тим, що у штатному складі ТОВ «Агроефект плюс» відсутній юрисконсульт або інша особа, яка має відповідні знання та навички для представництва інтересів товариства.

В судове засідання апеляційного господарського суду 24.03.2021 з`явився представник позивача.

Розглянувши у судовому засіданні 24.03.2021 подане відповідачем клопотання про перенесення судового засідання, судова колегія відмовила у його задоволенні з огляду на те, що Господарський процесуальний кодекс України не обмежує кількості представників. Так, юридичну особу за посадою може представляти її керівник. Інші особи можуть бути її представниками, якщо вони діють у межах, визначених законодавством чи установчими документами юридичної особи.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Явка представників сторін у судове засідання не визнана обов`язковою.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено наступне.

30 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроефект Плюс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Константа Холдинг» (постачальник) укладено Договір поставки комбікормової продукції № КХ 2020/04 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник бере на себе зобов`язання здійснити поставку Товару та передати товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити поставлений постачальником товар.

Предметом даного договору є поставка комбікормової продукції, найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю якого та вартість визначені специфікаціями до даного договору та/або товарно-супровідними документами (рахунку, видатковій накладній) на кожну окрему партію товару (п.1.1 Договору).

Згідно з п. 5.2 договору загальна сума даного договору визначається сумою всіх видаткових накладних та специфікацій. Згідно яких здійснювались відвантаження товару, за період дії даного договору.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що покупець здійснює 100% попередню оплату за товар на поточний рахунок постачальника не пізніше ніж за один банківський день до моменту відвантаження товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, згідно рахунку, якщо інше не передбачено в специфікаціях.

Сторони погодили та уклали Специфікації № № 1, 2, 3, 4, 5 до договору, пунктом 4 яких було передбачено наступні умови оплати: Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% вартості кожної партії Товару не пізніше ніж за один банківський день до дати поставки кожної партії Товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі виставленого рахунку. Остаточний розрахунок у розмірі 50% вартості партії Товару Покупець зобов`язаний здійснити протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки кожної партії Товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, при цьому товарний кредит не може перевищувати суму у розмірі 1 100 000,00грн. Оплата товару, що перевищує зазначений в даній Специфікації об`єм оплачується Покупцем на умовах 100% попередньої оплати не пізніше ніж за один банківський день до дати поставки.

Відповідно до п.8.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем, в період з 05.05.2020 по 05.08.2020, поставлено, а відповідачем згідно довіреностей прийнято товар на загальну суму 6 596 285,64 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними: (№ 35 від 05.05.20, № 49 від 06.05.20, № 81 від 09.05.20, № 169 від 17.05.20, № 357 від 05.06.20, № 420 від 08.06.20, № 421 від 09.06.20, №431 від 10.06.20, №440 від 10.06.20, №452 від 11.06.20, №498 від 01.07.20, № 555 від 08.07.20, №617 від 15.07.20, №619 від 16.07.20, № 687 від 24.07.20, № 700 від 25.07.20, №713 від 26.07.20, №718 від 28.07.20, № 741 від 30.07.20, № 745 від 30.07.20, №757 від 31.07.20, №758 від 31.07.20, №770 від 01.08.20, № 779 від 02.08.20, № 782 від 03.08.20, № 801 від 04.08.20, № 803 від 05.08.20) та видатковими накладними: (ТД-0000034 від 05.05.20, ТД-0000046 від 06.05.20, ТД-0000083 від 09.05.20, ТД-0000177 від 17.05.20, ТД-0000400 від 05.06.20, ТД-0000465 від 08.06.20, ТД-0000470 від 09.06.20, ТД-0000480 від 10.06.20, ТД-0000495 від 10.06.20, ТД-0000507 від 11.06.20, ТД-0000568 від 01.07.20, ТД-0000630 від 08.07.20, ТД-0000701 від 15.07.20, ТД-0000703 від 16.07.20, ТД-0000776 від 24.07.20, ТД-0000789 від 25.07.20, ТД-0000802 від 26.07.20, ТД-0000809 від 28.07.20, ТД-0000833 від 30.07.20, ТД-0000837 від 30.07.20, ТД-0000850 від 31.07.20, ТД-0000851 від 31.07.20, ТД-0000863 від 01.08.20, ТД-0000872 від 02.08.20, ТД-0000875 від 03.08.20, ТД-0000898 від 04.08.20, ТД-0000900 від 05.08.20).

Відповідач свої зобов`язання по оплаті отриманого товару за договором виконав частково, оплативши поставлений товар на загальну суму 4 451 641,00грн., в зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 2144644,64 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача вимогу вих. №13/07 від 13.07.2020, у якій просив останнього сплатити існуючу заборгованість за договором поставки № КХ 2020/04 від 30.04.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач не здійснив розрахунку за поставлений товар, в зв`язку з чим, просить суд стягнути з останнього 2144644,64грн - основного боргу, 377021,14грн - пені, 259288,55грн - штрафу та 9679,07грн - 3 % річних.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Водночас, відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу дії частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено ч.ч.1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

З положень статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Нормами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу дії частини 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факт належного виконання позивачем свого зобов`язання щодо передачі товару для відповідача підтверджується первинними документами, котрі відповідають вимогам "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" та статті 9 Закону України "Про бухгалтерським облік та фінансову звітність".

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа також визначено і п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.5 вказаного Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

На підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за договором № КХ 2020/04 від 30.04.2020, останнім було надано товарно-транспортні накладні та видаткові накладні, які підписані та скріплені печатками сторін без жодних зауважень та заперечень щодо кількості та якості поставленої продукції.

Також, колегія суддів зазначає, що наявні в матеріалах справи видаткові накладні містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "відвантажив" та "отримав", а також засвідчені відтиском печаток сторін.

Доказів того, що відповідні печатки були загублені відповідачем, викрадені в нього або в інший спосіб вибули з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа матеріали справи не містять.

При цьому, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що відповідач користується печатками з певними відтисками, відмінних від тих, які містяться на копіях спірних накладних.

Крім того, листом №17/07 від 17.07.2020 відповідач визнав та підтвердив наявність у нього кредиторської заборгованості за договором поставки, а також зобов`язався погасити існуючий борг.

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків, згідно з яким, відповідач підтвердив наявну суму заборгованості за договором №КХ 2020/04 від 30.04.2020 в розмірі 2144644,64 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта на те, що поставка позивачем партії комбікормової продукції на загальну суму 2144644грн 64 коп. не могла відбутись у зв`язку з її не оплатою (умовами договору передбачено попередню оплату товару) та перевищенням товарного кредиту в розмірі 1100000,00грн, оскільки право власності на товар переходить до покупця з моменту його отримання, а в матеріалах справи наявні належним чином завірені копії підписаних уповноваженими представниками та скріплених печатками сторін видаткових та товарно-транспортних накладних, відтак, строк оплати за отриманий товар є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений, в зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 2 144 644,64грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіряючи обґрунтованість та відповідність розміру 3% річних суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду та визнає його арифметично правильним.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

У пункті 6.2. договору сторони встановили, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати. В разі прострочення оплати за поставлений товар на 10 днів, покупець додатково сплачує штраф у розмір 10% від суми заборгованості.

Перевіряючи обґрунтованість та відповідність розміру заявленого до стягнення штрафу у розмірі 259288,55грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній відповідає вимогам цивільного законодавства та умовам договору.

При цьому, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок пені, дійшов правильного висновку, що її розмір, за період з 14.05.2020 року по 17.08.2020 року, становить 45505,08 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект Плюс" не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/13913/20 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроефект Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/13913/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13913/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 05.04.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов