ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Справа № 923/236/19

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом прокурора - заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі

позивача - Херсонської міської ради, м. Херсон

до Фізичної особи- підприємця Зотіна Андрія Борисовича, м. Херсон

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, фізичної особи-підприємця Хомусяк Наталії Сергіївни, м. Херсон

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, м. Херсон

про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності

за участю прокурора - Волкової Н.М.;

представників:

позивача - Фокін А. А.;

відповідача - Петренко Н.О.;

третьої особи на стороні позивача - Мусулевського А.А.;

третьої особи на стороні відповідача - не прибув.

Прокурор - заступник керівника Херсонської місцевої прокуратури звернувся в інтересах держави в особі Херсонської міської ради (позивач) до Господарського суду Херсонської області з позовом до фізичної особи - підприємця Зотіна Андрія Борисовича (відповідач), третя особа - фізична особа-підприємець Хомусяк Наталія Сергіївна про (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 25.06.2019): 1) визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України №5218483 від 22.08.2013 про державну реєстрацію за Зотіним А.Б. права власності на магазин, розташований по вул.Миру, 33 в м.Херсоні; 2) скасування державної реєстрації права власності Зотіна А.Б. на магазин площею 20 м2 за адресою: м.Херсон, вул.Миру, 33.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 30.01.2020 , яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2020, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23.12.2020 скасовано рішення Господарського суду Херсонської області від 30.01.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.08.2020, справу направлено на новий розгляд.

Зокрема, Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 зазначив, що (п. 41.1) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним функцій державного реєстратора, якщо позовні вимоги спрямовані на захист майнового права, заснованого на приписах цивільного законодавства, державний реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки, хоча реєстратор, здійснюючи реєстрацію речового права на майно, не має особистого інтересу щодо цього майна, але правомірність здійснення ним дій щодо державної реєстрації прав на майно є предметом розгляду у відповідному спорі, а тому рішення у даній справі безпосередньо впливає на права та обов'язки державного реєстратора, що, в порушення вимог частини 2 статті 50 ГПК України, не було враховано судами обох інстанцій.

Ухвалою суду від 27.01.2021 суддею Литвиновою В. В. справу прийнято до свого провадження, розгляд справи відбувався за правилами загального позовного провадження, окрім того, з урахуванням вказівок Верховного Суду, які викладені у постанові від 23.12.2020, до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Херсонську міську раду в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою суду від 17.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.03.2021 р.

Прокурор у позовній заяві (з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 25.06.19) та відповіді на відзив посилається на наступні обставини:

відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2006, укладеного між Александренко А.П. та Зотіним А.Б., останній придбав металевий кіоск, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, 33, та належав продавцю на підставі накладної № 73 від 10.01.2000, договір купівлі-продажу зареєстрований на Херсонській товарній біржі "Алмаз" та нотаріально не посвідчувався;

металевий кіоск із надання побутових послуг, який належить Зотіну А.Б., вимощення земельної ділянки, є елементами благоустрою вулиціМиру у м. Херсоні та не відносяться до об'єктів нерухомого майна або їх складових частин;

у жовтні-грудні 2006 року ПП Зотін А.Б. розробляв технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки під кіоском по наданню побутових послуг площею 0,0030 га по вул. Миру, 33, однак договір оренди земельної ділянки укладено не було;

у серпні 2010 року ПП Зотін А.Б. звернувся із заявою до ХДБТІ про реєстрацію права власності на магазин по вул. Миру, 33, на яку ХДБТІ 05.08.2010 надано відповідь про неможливість здійснення державної реєстрації права власності на магазин у зв'язку із відсутністю у Зотіна А.Б. будь-яких правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна;

рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10 задоволено позовну заяву приватного підприємця Зотіна А.Б. до Херсонської міської ради, Херсонського державного бюро технічної інвентаризації та визнано за ПП Зотіним А.Б. право власності на магазин, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, 33;

у вказаному судовому рішенні не зазначено, що вказаний магазин є об'єктом нерухомого майна, не зазначено площу земельної ділянки, на якій він розташований, не вказано, що цей об'єкт введено в експлуатацію в установленому законом порядку, фактично судом визнано право власності приватного підприємця Зотіна А.Б. на металевий кіоск, який використовується Зотіним А.Б. під розміщення магазину;

даний факт, на думку прокурора, унеможливлює проведення державної реєстрації прав на вказаний об'єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка діяла на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення; якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку;

на думку прокурора, металевий кіоск не має ознак нерухомого майна та його переміщення можливе без зміни призначення;

у технічному паспорті на магазин та схематичному плані розміщення магазину по вул. Миру, 33, складеному Херсонським бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради 27.05.2013, відсутні дані щодо віднесення магазину до об'єкту нерухомого майна;

відповідно до ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" об'єкти нерухомого майна на земельній ділянці повинні бути розміщені від інженерних комунікацій на відстані по горизонталі: до мережі водопроводу - не менше 5 м, до мережі каналізації - не менше 3 м;

відповідно до пункту 15.5 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627, не дозволяється самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою, здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення;

разом з тим, за інформацією МКП "Виробниче управління водопровідно- каналізаційного господарства міста Херсона", через земельну ділянку, на якій розташоване спірне майно, проходить внутрішньоплощинкова мережа водопроводу діаметром 100 мм з чавунних труб, яка забезпечує водопостачання житлових будинків №33 та №35 по вул. Миру, і самопливна мережа каналізації діаметром 200 мм з чавунних труб, по якій відводяться стічні води від дитячого садка №31 та житлового будинку № 31 по вул. Миру;

отже, на думку прокурора, розміщення об'єктів нерухомого майна на цій земельній ділянці не можливе;

ПП "Алекс Тол" та ФОП Зотін А.Б. не отримували у користування земельну ділянку по вул. Миру, 33, у м. Херсоні для будівництва саме об'єкта нерухомого майна, а також вихідні дані та інші дозвільні документи на будівництво об'єкта нерухомого майна на земельній ділянці за цією адресою;

враховуючи викладене, ФОП Зотін А.Б., на думку прокурора, не міг набути право власності на об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою у порядку, встановленому законодавством;

як стверджує прокурор, державну реєстрацію права власності Зотіна А.Б. на нерухоме майно-магазин по вул. Миру, 33 у м. Херсоні здійснено з порушенням вимог , ст. ст. 181, 187 ЦК України, ст. ст. 17,18 Закону України "Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 42, 44, 46 Порядку державної реєстрації прав на "нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України" № 703 від 22.06.2011;

обґрунтовуючи порушення прав позивача прокурор посилається на те, що Херсонська міська рада є власником земельної ділянки площею 0,0220 га, розташованої по вул. Миру, 33 у м. Херсоні, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:2150, на якій знаходиться вищевказане майно;

внаслідок незаконності, на думку прокурора, набуття ФОП Зотіним А.Б. права власності на нерухоме майно, до останнього, у порушення вимог ст. 134 ЗК України, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташовано це нерухоме майно, кошти від відчуження права оренди даної земельної ділянки на земельних торгах мали б надійти до місцевого бюджету;

як стверджує прокурор, захист права держави в особі Херсонської міської ради на земельну ділянку комунальної власності у даному випадку можливий шляхом припинення права власності суб'єкта господарювання на об'єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці та скасування державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна;

Херсонська міська рада та її посадові особи мають діяти в інтересах територіальної громади м. Херсона;

однак внаслідок бездіяльності посадових осіб Херсонської міської ради, якими не перевірено законність реєстрації за Зотіним А.Б. права власності на об'єкт нерухомого майна, останній отримав право користування земельною ділянкою, на якій це майно знаходиться, без конкурсу, що, на думку прокурора, свідчить про порушення інтересів держави крім того, Херсонською міською радою не вжито заходів щодо оспорювання реєстрації права власності Зотіна А.Б. на нерухоме майно, у тому числі і в судовому порядку.

Прокурор під час судового розгляду справи по суті підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та заперечував проти аргументів позивача та відповідача.

Позивач у письмових поясненнях посилається на наступні обставини:

Херсонська міська рада не визнає в повному обсязі позовні вимоги;

на думку позивача, прокурором не доведено підстав, за яких господарський суд Херсонської області повинен припинити право власності Зотіна Андрія Борисовича на магазин, розташований за адресою: м. Херсон, вул. Миру, 33;

рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 року за № 1751 затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком на 5 років фізичній особі-підприемцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по вул. Миру, 33, під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин);

на думку позивача, відповідачем по справі законно використовується земельна ділянка комунальної форми власності.

Представник позивача під час судового розгляду справи по суті заперечував проти позовних вимог та аргументів прокурора.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях посилається на наступні обставини:

на думку відповідача, дії Прокурора-заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури щодо подачі позову від імені Херсонської міської ради до ФОП Зотіна А. Б. про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на магазин - є протиправними оскільки не виконанні усі вимоги встановленні ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та ч. 4 ст. 53 ГПК України;

реєстрація вищезазначеного об'єкту нерухомого майна відбулась на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 р. у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, щодо визнання за Зотіним Андрієм Борисовичем права власності на магазин за адресою м. Херсон, вул. Миру, буд. 33, у відповідності до підпункту 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р.;

право власності на магазин, як об'єкт нерухомого майна за відповідачем було набуто не за договором купівлі-продажу від 27.12.2006 р., укладеним між ПФ "Алекс-Тол" та відповідачем, зареєстрованим на товарній біржі "Алмаз", а на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 р. у справі №15/133-ПН-10, згідно вимог ст. 376, 392 ЦК України;

технічний паспорт магазину за адресою м. Херсон, вул. Миру, буд 33 був виготовлений КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради 27.05.2013 р. на замовлення Зотіна А. Б., як власника об'єкту, в ньому дійсно, було зазначено що документи не оформленні, оскільки право власності на магазин за Зотіним А.Б. було зареєстровано пізніше - 22.08.2013 р. про що свідчить дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

на думку відповідача, прокурор плутає поняття мала архітектурна форма для здійснення підприємницької діяльності - невелика споруда, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів (наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 227 від 13.10.2000 р.) та мала архітектурна форма - елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою (Закон України "Про благоустрій населених пунктів" №2807-ІУ від 06.09.2005 р.);

відповідач набув право власності на магазин до набуття чинності ДБНБ.2.2 -12:2018 "Планування і забудова територій", на момент набуття права власності на магазин за відповідачем в Україні діяли ДБН 360-92** "Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44, згідно вимог вищезазначених будівельних норм об'єкти нерухомого майна можливо розміщувати на земельній ділянці через яку проходять інженерні комунікації на певній відстані, а саме можливо розміщувати об'єкти нерухомого майна до мережі водопроводу не менше як 5 метрів, до каналізації не менше як 3 метри, прокурором не надано доказів того, що магазин належний відповідачу розташований з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій";

згідно Схеми інженерних мереж, споруд та проектного плану поєднаного з червоними лініями детального плану території обмеженого вул. Іллюши Кулика- Чорноморською-О.Швкуненка-Миру на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2150 передбачено розміщення магазину відповідача;

з урахуванням самостійної спроби ФОП Хомусяк Н.В. оскаржити право власності відповідача, відповідач вважаає, що прокурор в даному спорі виступає саме на стороні залученої третьої особи, чим порушує принцип рівності, з цього приводу відповідач звертає увагу на справу "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, п. 35);

3 березня 2021 р. відповідачем подано до матеріалів справи Заяву про застосування строків позовної давності (т.5 а.с.36, 37).

Представник відповідача під час судового розгляду справи по суті заперечував проти позовних вимог та аргументів прокурора, викладених у позові та відповіді на відзив.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, під час судового розгляду справи по суті підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та заперечував проти аргументів позивача та відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - 03.03.2021 р. надіслав Заяву (т.5 а.с.34), в якій просить здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представників учасників справи, які прибули в судове засідання, суд

в с т а н о в и в:

Херсонською місцевою прокуратурою під час вивчення рішень Херсонської міської ради, прийнятих на XXV сесії міської ради VII скликання, встановлено, що пунктами 1, 1.5 рішення Херсонської міської ради № 1751 від 30.11.2018 затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком на 5 років фізичній особі - підприємцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по вул. Миру, 33, під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин), категорія земель - землі житлової та громадської забудови. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:2150.

Згідно інформації та документів, отриманих у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" з Херсонської міської ради, комунального підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Сіволіна М.Ю. № 5218483 від 22.08.2013 за Зотіним А.Б. зареєстровано право власності на магазин загальною площею 20 кв. м по вул. Миру, 33 у м. Херсоні та його складову частину - вимощення.

Підставою виникнення права власності стало рішення господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до технічного паспорту на магазин та схематичного плану розміщення магазину по вул. Миру, 33, складеного працівниками Херсонського бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради 27.05.2013, загальна площа земельної ділянки під магазином складає 30 кв. м, з яких під будівлею магазину - 22 кв. м, під мостінням - 8 кв. м.

Відповідно до схематичних планів цієї земельної ділянки, складених ХБТІ 16.06.2007 та 21.08.2010, на земельній ділянці знаходився металевий кіоск площею 20 кв. м. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.12.2006, укладеного між Александренко А.П. та Зотіним А.Б., останній придбав металевий кіоск, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, 33, та належав продавцю на підставі накладної № 73 від 10.01.2000. Договір купівлі-продажу зареєстрований на Херсонській товарній біржі "Алмаз" та нотаріально не посвідчувався.

Земельна ділянка, площею 0,0030 га по вул. Миру, 33, на якій розташований металевий кіоск із надання побутових послуг, перебувала у користуванні приватної фірми "Алекс-Тол" на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеному ПФ "Алекс-Тол" з Херсонською міською радою 28.04.2006. Відповідно до пунктів 2, 3, 5 договору оренди на земельній ділянці не знаходяться об'єкти нерухомого майна, а також інші об'єкти інфраструктури. Договір укладено строком до 27.01.2008. Цільове використання земельної ділянки: під кіоском із надання побутових послуг.Орендарю надається право розмішати некапітальні будівлі і споруди, в установленому законом порядку, проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання. Згідно паспорту прив'язки малої архітектурної форми - кіоску із надання побутових послуг від 14.03.2007, виданого управлінням містобудування і архітектури Херсонської міської ради, останній виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без влаштування фундаментів строком згідно з договором відведення земельної ділянки.

31.03.2010 приватний підприємець Зотін А.Б. отримав торговий патент на право здійснення торговельної діяльності у кіоску по вул. Миру, 33 у м. Херсоні зі строком дії до 31.03.2011.

Згідно з наявною у справі інформацією Херсонської міської ради - містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Миру, 33 не надавалися. До управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради не надходили повідомлення чи заяви на отримання дозволів про початок будівельних робіт на земельній ділянці по вул. Миру, 33. У Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів відсутні документи щодо прийняття в експлуатацію магазину по вул. Миру, 33.

Судом встановлено, що у серпні 2010 року ПП Зотін А.Б. звернувся із заявою до ХДБТІ про реєстрацію права власності на магазин по вул. Миру, 33, на яку ХДБТІ 05.08.2010 надано відповідь про неможливість здійснення державної реєстрації права власності на магазин у зв'язку із відсутністю у Зотіна А.Б. будь-яких правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 у справі №15/133-ПН-10 задоволено позовну заяву приватного підприємця Зотіна А.Б. до Херсонської міської ради, Херсонського державного бюро технічної інвентаризації та визнано за ПП Зотіним А.Б. право власності на магазин, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Миру, 33. зазначене рішення ухвалено з посиланням на положення ч. 3 ст. 376 ЦК України, та у зв'язку з тим, зокрема, що земельна ділянка, на якій розташований спірний об'єкт, надається у користування ПП Зотіну А.Б., Херсонським ДБТІ розроблена технічна документація на цей об'єкт, у якій відсутні будь-які зауваження до будівлі, окрім того що вона є самозабудовою.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Технічний паспорт магазину за адресою м. Херсон, вул. Миру, буд 33 був виготовлений КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради 27.05.2013 р. на замовлення Зотіна А. Б., як власника об'єкту. В ньому дійсно, було зазначено що документи не оформленні, оскільки право власності на магазин за Зотіним А. Б. було зареєстровано пізніше, 22.08.2013 р., про що свідчать дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація вищезазначеного об'єкту нерухомого майна відбулась 22.08.2013 р. на підставі рішення Господарського суду Херсонської області від 02.09.2010 р. у справі №15/133-ПН-10, що набрало законної сили, щодо визнання за Зотіним Андрієм Борисовичем права власності на магазин за адресою м. Херсон, вул. Миру, буд. 33, у відповідності до підпункту 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 р.

На час оспорюваної прокурором державної реєстрації діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011р.

Відповідно до вимог Порядку (п. 26, 27) для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком; документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідач набув право власності на магазин до набуття чинності вимогами ДБНБ.2.2 -12:2018 "Планування і забудова територій".

На момент набуття права власності на магазин за Відповідачем в Україні діяли вимоги ДБН 360-92** "Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень", затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 р. № 44.

Відповідно до вимог останніх будівельних норм об'єкти нерухомого майна можливо розміщувати на земельній ділянці, через яку проходять інженерні комунікації на певній відстані, а саме можливо розміщувати об'єкти нерухомого майна до мережі водопроводу не менше як 5 метрів, до каналізації не менше як 3 метри. Позивачем не надано доказів того, що магазин належний Відповідачу розташований з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій".

Відповідно до Схеми інженерних мереж, споруд та проектного плану поєднаного з червоними лініями детального плану території обмеженого вул. Іллюши Кулика- Чорноморською-О.Швкуненка-Миру на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:2150 передбачено розміщення магазину Відповідача.

Крім того, слід зазначити, що Херсонська міська рада є власником земельної ділянки площею 0,0220 га, розташованої по вул. Миру, 33 у м. Херсоні, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791, на якій знаходиться вищевказане майно.

Рішенням Херсонської міської ради від 30.11.2018 року за № 1751 затверджено проект землеустрою та надано в оренду строком на 5 років фізичній особі-підприемцю Зотіну А.Б. земельну ділянку, площею 0,0220 га із земель комунальної власності, по вул. Миру, 33, під будівництво та обслуговування будівель торгівлі (під магазин).

На підставі зазначеного рішення позивача, 26.03.19 між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди земельної ділянки площею 0,0220 га, під магазин, яка знаходиться у м. Херсоні, по вул. Миру, 33, із земель комунальної власності. Кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1791.

Поняття самочинного будівництва, а також правові підстави та умови визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно наведено у статті 376 ЦК України.

З аналізу змісту цієї статті вбачається, що самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлено у власність особи як такий, що споруджений правомірно, за таких умов: а) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване самочинно нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; б) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У випадках, коли загальний порядок будівництва було порушено, правова конструкція, передбачена статтею 376 ЦК України, є спеціальною нормою при врегулюванні спірних відносин. Отже, у разі застосування положень статті 376 ЦК України норми статей 331 і 392 цього Кодексу не застосовуються.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, реалізувати свої інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення, припинення дії, яка порушує право. Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст. 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 182, ч. 2, ст. 331 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав. їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317, 328, частин 1, 2 ст. 375, ч. 2 ст. 376 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, яка діяла на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав) документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 703 від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком; документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Прокурор у Заяві про зміну предмету позову (т.1 а.с.187-189) посилається на п.44 та п.46 Порядку і зазначає, що в порушення вищевказаних пунктів Порядку, - державну реєстрацію права власності проведено з порушенням, а також зазначає, що заявник для проведення державної реєстрації права власності повинен подати органу державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт (т.1, а.с.138).

Суд не погоджується з позицією прокурора з огляду на наступне.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №703 (в редакції, яка діяла на момент прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав), існує розмежування розділів, зокрема, розділ «Особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» та розділ «Особливості державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно».

З огляду на приписи розділу «Особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», п.26 якого передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. В пункті 27 цього розділу зазначено: документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.10). Пунктом 29 передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені в пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт.

Суд звертає увагу Прокурора, що тягар доказування покладається на заявника позову. Тягар доказування виникає з моменту пред'явлення позову, а у відповідача - тільки після того, як останній вважатиме надану сукупність доказів загрозливою для свого стану. На підставі правила про розподіл доказового тягаря формується позиція сторін у справі, надаються і вивчаються докази, а також приймається судове рішення.

Згідно приписів ст..74 ГПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Суд наголошує, що Прокурором не надано доказів того, що державна реєстрація права власності на нерухоме майна відбувалась на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, тому, на думку суду, є безпідставними посилання прокурора на п.42, 44, 46 Порядку, оскільки ці пункти відносяться до розділу, який не регулює особливості державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а регулює особливості державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Таким чином, посилання Прокурора на відсутність (ненадання відповідачем державному реєстратору) документа, що посвідчує речове право на земельну ділянку; документа, що зазначений у п.27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документа, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси - не заслуговують на увагу і не є порушенням Порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Договірні умови щодо збільшення строку позовної давності в договорі оренди відсутні.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, за змістом частини 1 вказаної статті позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

За приписами п. 2.2 та п. 2.3 Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року №10 за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи той факт, що в позові відмовлено по суті розгляду позовних вимог, у суду відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

За вказаних обставин, аргументи, наведені прокурором та третьою особою на боці позивача у справі, щодо наявності підстав для задоволення позову не приймаються судом, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Аргументи, наведені позивачем та відповідачем, щодо відсутності підстав для задоволення позову, приймаються судом, оскільки відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З'ясувавши викладені обставини, дослідивши в судовому засіданні подані докази, оцінивши аргументи учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на прокурора.

З урахуванням викладених обставин та норм права, керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 256, 257, підпунктами 17.1, 17.5. підпункту 17, пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 02.04.2021.

Суддя В.В.Литвинова