РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2021Справа № 910/61/21

За позовомПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"
доАкціонерного товариства "Українська залізниця"
простягнення 63255,83 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі у сумі 63255,83 грн, яка виникла у зв'язку з незбереженням вантажу (вугілля), відправленого:

- у вагоні №67860759 по залізничній накладній №49982051 від 05.08.2020;

- у вагоні №63161137 по залізничній накладній №50144286 від 14.08.2020;

- у вагонах №№53547238, 50139401 по залізничній накладній №50139401 від 14.08.2020;

- у вагоні №66837386 по залізничній накладній №49956337 від 03.08.2020;

- у вагоні №60680964 по залізничній накладній №49956352 від 03.08.2020;

- у вагоні №67914416 по залізничній накладній №49911019 від 01.08.2020;

- у вагоні №56558950 по залізничній накладній №49942691 від 02.08.2020;

- у вагоні №53529772 по залізничній накладній №49835036 від 27.07.2020;

- у вагонах №№53420436, 54784418 по залізничній накладній №49847205 від 28.07.2020;

- у вагоні №62313333 по залізничній накладній №50096718 від 12.08.2020;

- у вагоні №56270655 по залізничній накладній №50094648 від 11.08.2020;.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021, відкрито провадження у справі №910/61/21; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

12.02.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначивши, зокрема, про те, що на залізничних накладних №49835036 від 27.07.2020, №49847205 від 28.07.2020, №50092378 від 11.08.2020, №50094648 від 11.08.2020 містяться передавальні написи, які вчинені від імені вантажоодержувача неуповноваженими на те особами.

Крім того, як вказує відповідач, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем не додано до позовної заяви довідок про вартість вантажу, які були б підписані генеральним директором та головним бухгалтером відправника вантажу, а довідки про вартість втраченого вантажу, які підписані генеральним директором та начальником відділу з планування та інвестицій, на думку відповідача, викликають сумніви щодо їх достовірності, оскільки підписані не уповноваженими особами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач можливістю подання відповіді на відзив відповідно до ст.166 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, протягом липня-серпня 2020 року Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" здійснено відправку вугілля кам'яного на адресу Відокремленого підрозділу "Запорізька теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" залізничним транспортом зі станції Добропілля Донецької залізниці до станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці, що підтверджується залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 та на адресу Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" залізничним транспортом зі станції Добропілля Донецької залізниці до станції призначення Ладижин Одеської залізниці, що підтверджується залізничними накладними №№49835036 від 27.07.2020, 49847205 від 28.07.2020, 50092378 від 11.08.2020, 50094648 від 11.08.2020.

Залізницею було проведено комісійне зважування маси вантажу у вагонах, відправлених за вищевказаними залізничними накладними та за результатами якого виявлено, що частину вантажу у вагонах №№67860759, 63161137, 53547238, 60360542, 66837386, 60680964, 67914416, 56558950, 53529772, 53420436, 54784418, 62313333, 62966262 було втрачено, про що складено комерційні акти №476906/1182 від 15.08.2020, №476906/1197 від 19.08.2020, №476906/1196 від 19.08.2020, №453603/109/1203 від 18.08.2020, №476906/1148 від 08.08.2020, №476906/1147 від 08.08.2020, №476906/1120 від 03.08.2020, №476906/1140 від 07.08.2020, №409009/51 від 07.08.2020, №409009/53 від 13.08.2020, №409009/54 від 13.08.2020, №493102/122/62 від 12.08.2020, №409009/60 від 16.08.2020.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 63255,83 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

У відповідності до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

За змістом ст.307 Господарського кодексу України, ст.909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.3 Статуту).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч.2 ст.307 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Частиною 2 ст.24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

За приписами ст.37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Матеріалами справи (залізничні накладні №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 та №№49835036 від 27.07.2020, 49847205 від 28.07.2020, 50092378 від 11.08.2020, 50094648 від 11.08.2020) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) від Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці до станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці та станції Ладижин Одеської залізниці.

Згідно із ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як встановлено судом, за результатами зважування вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020, 49835036 від 27.07.2020, 49847205 від 28.07.2020, 50092378 від 11.08.2020, 50094648 від 11.08.2020 виявлено його часткову втрату у вагонах №№67860759, 63161137, 53547238, 60360542, 66837386, 60680964, 67914416, 56558950, 53529772, 53420436, 54784418, 62313333, 62966262, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти.

Зі змісту наявних в матеріалах справи комерційних актів вбачається, що втрата вантажу у вище перелічених вагонах склала: згідно актів №476906/1182 від 15.08.2020 у вагоні №67860759 - 950 кг, №476906/1197 від 19.08.2020 у вагоні №63161137 - 1250 кг, №476906/1196 від 19.08.2020 у вагоні №53547238 - 2100 кг, №453603/109/1203 від 18.08.2020 у вагоні №60360542 - 4200 кг, №476906/1148 від 08.08.2020 у вагоні №66837386 - 1500 кг, №476906/1147 від 08.08.2020 у вагоні №60680964 - 4550 кг, №476906/1120 від 03.08.2020 у вагоні №67914416 - 2250 кг, №476906/1140 від 07.08.2020 у вагоні №56558950 - 1250 кг, №409009/51 від 07.08.2020 у вагоні №53529772 - 11150 кг, №409009/53 від 13.08.2020 у вагоні №53420436 - 3550 кг, №409009/54 від 13.08.2020 у вагоні №54784418 - 7800 кг, №493102/122/62 від 12.08.2020 у вагоні №62313333 - 1100 кг, №409009/60 від 16.08.2020 у вагоні №62966262 - 2000 кг.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладних, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№67860759, 63161137, 53547238, 60360542, 66837386, 60680964, 67914416, 56558950, 53529772, 53420436, 54784418, 62313333, 62966262.

При цьому будь-які зауваження щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факти їх опротестування з боку сторін в матеріалах справи відсутні.

Підпунктом 8 п.2 ст.16 Цивільного кодексу України визначено, що одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 623 Цивільного кодексу України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

В той час як Акціонерне товариство "Українська залізниця", всупереч викладеним вище нормам процесуального законодавства, враховуючи обставини, які встановлені самим відповідачем у комерційних актах, не спростувала подані позивачем докази на підтвердження завдання збитків у зв'язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника. Як і не надала жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Отже за висновками суду Акціонерне товариство "Українська залізниця" повинно відшкодувати позивачу збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред'явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред'явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред'явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так п.2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред'явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред'явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Згідно положень ст.133 Статуту залізниць України вантажоодержувач - Відокремлений підрозділ "Запорізька теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" передало право пред'явлення позову за недостачу вантажу, відправленого за залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020, вантажовідправнику - Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", що підтверджується переуступними написами вантажоодержувача на відповідних залізничних накладних, які містяться в матеріалах справи.

Зазначені написи вчинені уповноваженими на те особами, що підтверджується довіреністю Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпроенерго" №174/ДнЭ/2019 від 24.04.2019

При цьому як встановлено судом переуступні написи на залізничних накладних №№49835036 від 27.07.2020, 49847205 від 28.07.2020, 50092378 від 11.08.2020, 50094648 від 11.08.2020 від імені вантажоодержувача - Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" вчинено директором зазначеного підприємства Снєгіним І.П. та головним бухгалтером Капулою О.І. й скріплено печаткою підприємства.

В матеріалах справи наявна довіреність №127/ЗЕ/2019 від 24.04.2019 Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" видана на ім`я Снєгіна Ігоря Петровича (директора Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"), Нечаєвої Лідії Андріївни (головного бухгалтера Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго"), яких уповноважено здійснювати від імені товариства наступні дії: передавати вантажовідправникам право на пред`явлення претензій та позовів до Акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку з незбереженням вантажу, для чого представникам надано право засвідчувати своїми підписами на залізничних накладних переуступний напис та яка дійсна з 01.05.2019 по 30.12.2020 включно.

В той же час матеріали справи не містять, а позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження повноважень головного бухгалтера Капули О.І. діяти від імені Відокремленого підрозділу "Ладижинська теплова електрична станція" Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" та посвідчувати переуступні написи на залізничних накладних, якими надано право Публічному акціонерному товариству "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" звертатися до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку з незбереженням вантажу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами передачі від вантажоодержувача до вантажовідправника відповідно до ст.ст.130, 133 Статуту права на звернення до суду про стягнення вартості нестачі вантажу за залізничними накладними №№49835036 від 27.07.2020, 49847205 від 28.07.2020, 50092378 від 11.08.2020, 50094648 від 11.08.2020, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення на його користь вартості нестачі вантажу за вказаними залізничними накладними не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно із ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст.114 Статуту).

Згідно з ст.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу, який перевозився за залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 позивачем надано довідки №11/1586 від 07.10.2020, №11/1584 від 07.10.2020, №11/1585 від 07.10.2020, №11/1583 від 07.10.2020, №11/1582 від 07.10.2020, №11/1587 від 07.10.2020, №11/1588 від 07.10.2020 про вартість вугільної продукції, які складені вантажовідправником - Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", підписані генеральним директором та начальником відділу з планування та інвестицій.

Враховуючи положення ч.2 ст.623 Цивільного кодексу України, ст.314 Господарського кодексу України, а також ст.115 Статуту залізниць України, суд вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим, заперечення відповідача в цій частині визнаються судом необґрунтованими

При цьому, посилання відповідача на непідписання зазначених довідок головним бухгалтером позивача, суд відхиляє, адже, як було зазначено вище, за змістом ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу може бути визначена на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Водночас, ані вказаною нормою, ані будь-якою іншою нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо такого документу, у тому числі, необхідність його підписання саме головним бухгалтером.

Відповідно до п.2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Разом з тим, у вказаному роз`ясненні наведено невичерпний перелік документів відправника, якими може підтверджуватися вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу, про що свідчить вставне слово "зокрема".

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15.03.2021 у справа №910/5038/20.

Таким чином, суд приймає надані позивачем довідки як докази понесених збитків, адже положення ст.115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" на підтвердження вартості відправленого позивачем вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не є власником втраченого майна, а виступає вантажовідправником, право на подання позову за залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 було передано йому отримувачем вугілля, у зв'язку з чим вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, які підлягають відшкодуванню перевізником, доведена позивачем належними та допустимими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.08.2018 в справі №910/22324/16 та від 16.10.2019 в справі №910/16904/18.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п."г" ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.

Судом встановлено, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України №584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України №163 від 19.03.2002 є мінеральним паливом.

Отже з урахуванням п.27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 було вугілля кам'яне - мінеральне паливо, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Таким чином господарським судом встановлено, що сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу за залізничними накладними №№49982051 від 05.08.2020, 50144286 від 14.08.2020, 50139401 від 14.08.2020, 49956352 від 03.08.2020, 49956337 від 03.08.2020, 49911019 від 01.08.2020, 49942691 від 02.08.2020 з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, за розрахунком суду становить 23338,39 грн.

За таких обставин, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні на суму 23338,39 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000, Донецька обл., м.Добропілля, вул.Київська, буд. 1, ідентифікаційний код 00176472) суму збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 23338 (двадцять три тисячі триста тридцять вісім) грн 39 коп. та судовий збір у розмірі 775 (сімсот сімдесят п'ять) грн 54 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень п.4 розділу X "Прикінцеві положення" та п.п.17.5 п.17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Ю.М.Смирнова