ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р. Справа№ 910/12998/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Майданевича А.Г.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.12.2020

у справі №910/12998/20 (суддя - Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариства

«Страхова компанія «ЮНІВЕС»

про відшкодування 21 918, 62 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі - позивач, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» (надалі - відповідач, ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС») про стягнення 21 918, 62 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги з посиланням на приписи ст. ст. 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України обґрунтовано тим, що у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Відповідач проти позову заперечував з підстав ненадання позивачем доказів на підтвердження вини водія - ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 в позові відмовлено повністю.

Рішенням місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не доведено наявності вини в діях водія ОСОБА_1 та, відповідно, обов`язку відповідача відшкодовувати на користь позивача вартість сплаченого ним страхового відшкодування у розмірі 21 918, 62 грн за відновлювальний ремонт автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20, прийнявши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Відтак, рішення господарського суду першої інстанції у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відсутність вини учасника дорожнього руху не перешкоджає реалізації права потерпілої особи відшкодувати завдану шкоду в порядку регресу (суброгації), звертаючи стягнення від страховика відповідного транспортного засобу, яким дана шкода була завдана. Враховуючи те, що місцевим районним судом не розглянуто справу щодо наявності або відсутності вини водія ОСОБА_1 у ДТП, позивач вказує, що питання щодо встановлення вини вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із обґрунтуванням причин пропуску.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), судді: Майданевич А.Г., Мартюк А.І.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 задоволено, поновлено зазначений строк.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/12998/20 за апеляційною скаргою ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

На підставі викладених вище правових норм, розгляд апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у даній справі встановлено відповідачу строк на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та встановлено сторонам строк для подання пояснень або заперечень, заяв та/або клопотань.

Відповідач своїм правом, визначеним ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Північного апеляційного господарського суду не подав.

Водночас, скаржник подав до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів, з обґрунтуванням поважності причин неподання їх до суду першої інстанції та, відповідно просив долучити до матеріалів справи №910/12998/20 копію постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021 по справі №757/70107/17-п, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначає скаржник у поданому клопотанні, вищевказана постанова Печерського районного суду м. Києва була отримана останнім після винесення оскаржуваного рішення у справі №910/12998/20, що унеможливило подання зазначеного доказу до суду першої інстанції.

Стосовно того, що скаржником на стадії апеляційного розгляду даної справи подано докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилаться як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Положеннями ст. 80 Господарського процесуального кодексу України врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, за змістом названих норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду першої інстанції та належним чином обґрунтована.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дослідивши докази, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 15.09.2017 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та Приватним підприємством «Фірма «Естет» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0367/17-Т/Ц7, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Lexus», державний номер НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до довідки Національної поліції України №461735, 10.11.2017 у м. Києві на вул. Велика Васильківська, 25 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів Lexus, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія - ОСОБА_2 та автомобіля Chevrolett, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія - ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобіль Lexus, державний номер НОМЕР_1 був застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №0367/17-Т/Ц7 від 15.09.2017.

Відповідно до рахунку №ЕЛюС-0022703 від 14.12.2017, наданого ТОВ «Віді Еліт», вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП становить 22 918,62 грн.

Відповідно до страхового акту №006.01230417-1 від 18.12.2017, позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплатити страхове відшкодування його власнику на загальну суму 22 918,62 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №915877 від 19.12.2017 позивачем було сплачено ТОВ «Віді Еліт» кошти у розмірі 22 918, 62 грн за відновлення пошкодженого транспортного засобу - автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ000204799 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Chevrolett, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС».

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до відповідача з претензією №0/К від 10.08.2018 про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації.

Оскільки відповідачем коштів сплачено не було, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що із наданих позивачем до позовної заяви доказів неможливо встановити особу, винну у вчиненні ДТП.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє зробити висновок про те, що у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність здійснюється на загальному принципі вини.

Обґрунтовуючи вину водія транспортного засобу Chevrolett, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 позивач посилався на довідку Національної поліції України №461735, яка не може вважатись належним доказом доведеності вини вказаної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо неможливості встановлення із поданих позивачем доказів винної у ДТП особи та відсутності обов`язку відповідача відшкодовувати на користь позивача вартість сплаченого ним страхового відшкодування.

Стосовно долученої на стадії апеляційного розгляду даної справи постанови Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021 по справі №757/70107/17-п, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на момент винесення оскаржуваного рішення матеріали справи не містили належних та допустимих доказів, що підтверджували вину водія автомобіля Chevrolett, державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , які б стали підставою для виникнення у відповідача обов`язку із відшкодування на користь позивача суми страхового відшкодування у відповідності до приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Постанова Печерського районного суду м. Києва по справі №757/70107/17-п винесена лише 22.01.2021, тобто після розгляду справи №910/12998/20 по суті.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника, що главою 3 Господарського процесуального кодексу України регламентовано перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Із урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки постанова Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2021 по справі №757/70107/17-п, якою встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 3 ст. 130 КУпАП, надана позивачем на стадії апеляційного розгляду справи №910/12998/20 та, відповідно, не існувала під час розгляду справи судом першої інстанції, скаржник не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції із заявою про перегляд рішення у цій справі за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд в межах наданих сторонами доказів, повно та всебічно дослідив матеріали справи та прийняв законне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства та наявним у справі матеріалам.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі №910/12998/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

4. Матеріали справи №910/12998/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.04.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.Г. Майданевич

А.І. Мартюк