РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/14898/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним

за участю представників:

від позивача: Отенко П.В.

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" про визнання договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 недійсним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС", оскільки у т.в.о. директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", ОСОБА_1 , були відсутні повноваження на укладання зазначеного договору.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 05.10.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14898/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 05.11.2020, залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 .

04.11.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі №910/14898/20.

04.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-технічної експертизи документів.

У підготовчому засіданні 05.11.2020 суд розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідач просить суд закрити провадження у справі №910/14898/20 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, посилаючись на те, що 26.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" було отримано від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" заяву про визнання заборгованості, що виникла за договором №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 у розмірі 29250000,00 грн, а також заяву про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 по справі №873/63/20.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Однак, суд зазначає, що на даний час між сторонами існує спір щодо договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, а не заборгованості за вказаним правочином, а отже предмет спору у даній справі не припинив своє існування, у зв`язку із чим підстави для закриття провадження у справі згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.

За наведених обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження, про що постановлено протокольну ухвалу від 05.11.2020.

Протокольною ухвалою від 05.11.2020 суд відмовив у задоволені усного клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та відклав підготовче судове засідання на 26.11.2020.

26.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/14898/20

У підготовчому засіданні 26.11.2020 представник відповідача надав суду клопотання про зупинення провадження у справі та пояснення щодо заявленого клопотання.

Присутній у підготовчому засіданні представник позивача заперечив щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Протокольною ухвалою від 26.11.2020 продовжено підготовче провадження на 30 днів та підготовче засідання у справі відкладено на 15.12.2020.

11.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заявленого клопотання про призначення судово-технічної експертизи та письмові пояснення щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 15.12.2020 представник позивача підтримав клопотання про призначення експертизи.

У підготовчому засіданні 15.12.2020 суд задовольнив клопотання позивача в частині витребування у відповідача оригіналів договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 та актів приймання-передачі послуг від 14.02.2020 та від 14.03.2020.

Також суд, розглянувши клопотання позивача про призначення судово-технічної експертизи (в частині призначення експертизи), протокольною ухвалою від 15.12.2020 відмовив у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві зумовлена тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які потребують спеціальних досліджень. Експертиза - це науковий, дослідницький шлях до висновків, які формулюються у висновку експерта, про фактичні обставини справи.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Отже, експертиза призначається судом у випадку необхідності встановлення фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних знань, та які мають суттєве значення для правильного вирішення спору по суті. При цьому, в силу приписів статті 99 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд самостійно визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначення для цього експертизи, чи такої необхідності немає і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що для вирішення даного спору, всебічного та об`єктивного розгляду справи та з`ясування обставин, що входять до предмета доказування у даній справі необхідність у спеціальних знаннях відсутня.

За таких обставин клопотання позивача про призначення експертизи залишене судом без задоволення.

Протокольною ухвалою від 15.12.2020 підготовче засідання у справі відкладено на 21.01.2021.

12.01.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме Статуту ТОВ Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" та опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії від 14.11.2019.

У підготовчому засіданні 21.01.2021, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, відмовив у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За наведеною нормою обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Таким чином, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому, наведена процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.06.2020 у справі №910/6674/19.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020.

У свою чергу, предметом позову у справі № 873/63/20 є вимоги про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Варта" від 28.05.2020 у третейській справі № 20/05/20-01-ТС про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" заборгованості за договором № 24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 у розмірі 29250000,00 грн.

Суд зазначає, що результат розгляду апеляційної скарги ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" по справі №873/63/20 не впливає на розгляд справи №910/14898/20, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Окрім того, зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом даного судового розгляду.

З урахуванням вище наведеного, у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі на підставі п.5 ч.1 ст.227 Господарського процесуального кодексу України, атому суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, про що постановлено протокольну ухвалу.

Протокольною ухвалою від 21.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2021.

Протокольною ухвалою від 18.02.2021 суд відклав судове засідання на 25.02.2021.

25.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про надання суду витребуваних документів.

Протокольною ухвалою від 25.02.2021 суд відклав судове засідання на 16.03.2021.

05.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

Судом долучено до матеріалів справи надані позивачем докази.

У судовому засіданні 16.03.2021 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2021.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином ухвалою від 25.02.2021.

Представник третьої особи у судове засідання 16.03.2021.2021 не з`явився. Про час та місце судового засідання третя особа була повідомлена ухвалою від 25.02.2021.

Згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 16.03.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалів справи рішеннями загальних зборів ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", оформлених протоколом №13 загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" від 09.01.2020 були прийняті, зокрема, наступні рішення:

1) звільнити з посади директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_3 , згідно ЦК України ст. 99 п. 3, КЗпП України ст. 41 п. 1, ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" ст. 34 п. 4 з 14.01.2020 року;

2) призначити тимчасово виконуючого обов`язки директора на безоплатній основі ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1 з 15.01.2020 року та надати йому повноваження для проведення державної реєстрації змін в уставних документах товариства.

24.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (замовник) в особі т.в.о. директора ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" (виконавець) укладений договір №24/01/20 про надання послуг (надалі - договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався за завданням замовника протягом визначеного у договорі строку надати за плату послуги із забезпечення повного набору рекламних послуг (за допомогою власних можливостей або на договірній основі), у тому числі консультування, послуги з художнього оформлення реклами, виготовлення рекламних матеріалів, їх купівлю, а замовник зобов`язався оплатити надані послуги.

У подальшому Наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2020 за №1290/5 задоволено скаргу директора Товариства ОСОБА_3 від 28.01.2020, скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.01.2020 №1083464 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі зміною в установчих документах", проведену державним реєстратором Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Гноцем О.Ю. щодо ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (код 42827254).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 по справі №910/5632/20 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ": "звільнити з посади директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_3 , згідно ЦК України ст. 99 п. 3, КЗпП України ст. 41 п. 1, ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" ст. 41 п. 4 з 14.01.2020 року", оформлене Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" №13 від 09.01.2020;

визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ": "призначити тимчасово виконуючого обов`язки директора на без оплатній основі ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1 з 15.01.2020 року та надати йому повноваження для проведення державної реєстрації змін в уставних документах товариства", оформлене Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" №13 від 09.01.2020.

Позивач зазначає, що враховуючи рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 по справі №910/5632/20, станом на момент укладання спірного правочину (договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020) у ОСОБА_1 були відсутні повноваження виконавчого органу Товариства у відносинах з третіми особами та на укладення правочину від імені Товариства.

Позивач стверджує, що наступного схвалення такого правочину Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" в особі належних та повноважних органів не відбулося.

За доводами позивача, наведене свідчить про наявні дефекти волі та правоздатності при укладенні спірного договору, що у відповідності до ст.203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Окрім того, позивач у позові стверджує про фіктивність договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, який було укладено без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені та підписаний пізніше ніж в дату, зазначену в ньому, з метою створення негативних наслідків для ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" у вигляді штучного боргу.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину визначено статтею 215 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав та із застосуванням наслідків, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Аналогічна позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17.

За змістом постанови №9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно із ч.3 ст.92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст.97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.28 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Відповідно до ч.1,2 ст.39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Відповідно до п.12.45-12.47 Статуту ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом №11/19-1 від 12.11.2019, виконавчий орган Товариства є одноособовим - директор Товариства. Обрання директора Товариства здійснюється загальними зборами учасників. Директор діє від імені Товариства без довіреності. Повноваження директора можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового директора або тимчасового виконуючого обов`язків.

Пунктом 12.51 Статуту передбачено, що директор має право укладати будь-які угоди та чинити юридичні дії від імені Товариства в межах своєї компетенції.

Як підтверджено матеріалами справи, рішеннями загальних зборів ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", оформлених протоколом №13 загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" від 09.01.2020 були прийняті, зокрема, наступні рішення:

1) звільнити з посади директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_3 , згідно ЦК України ст. 99 п. 3, КЗпП України ст. 41 п. 1, ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" ст. 34 п. 4 з 14.01.2020 року;

2) призначити тимчасово виконуючого обов`язки директора на безоплатній основі ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1 з 15.01.2020 року та надати йому повноваження для проведення державної реєстрації змін в уставних документах товариства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 по справі №910/5632/20 визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ": "звільнити з посади директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_3 , згідно ЦК України ст. 99 п. 3, КЗпП України ст. 41 п. 1, ЗУ "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" ст. 41 п. 4 з 14.01.2020 року", оформлене Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" №13 від 09.01.2020;

визнано недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ": "призначити тимчасово виконуючого обов`язки директора на без оплатній основі ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1 з 15.01.2020 року та надати йому повноваження для проведення державної реєстрації змін в уставних документах товариства", оформлене Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" №13 від 09.01.2020.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 у справі №910/5632/20 в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Водночас, виходячи із наведеного, визнаний недійсним акт (рішення загальних зборів) не зумовлює настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, оскільки є недійсним з моменту його прийняття.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 у справі №910/5632/20 набрало законної сили, то рішення загальних зборів учасників ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", оформлені протоколом від 09.01.2020 є недійсними, в тому числі і в частині призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора на безоплатній основі ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1 з 15.01.2020 року та надати йому повноваження для проведення державної реєстрації змін в уставних документах товариства" та не зумовлюють настання правових наслідків.

Також як підтверджено матеріалами справи Наказом Міністерства юстиції України від 31.03.2020 за №1290/5 задоволено скаргу директора Товариства ОСОБА_3 від 28.01.2020, скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.01.2020 №1083464 "Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі зміною в установчих документах", проведену державним реєстратором Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації Гноцем О.Ю. щодо ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (щодо відомостей про керівника Товариства - тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_1).

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення стороною правочину, вчиненого від її імені з перевищенням повноважень або без повноважень (стаття 241 ЦК України), має юридичне значення також для інших заінтересованих осіб, а сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/19179/17, від 23.01.2020 у справі №915/1734/18.

Зі змісту норми частини першої статті 241 ЦК України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17, від 08.07.2019 №910/19776/17.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 зі справи № 904/2178/18).

Разом з тим згідно із наявних у матеріалах справи копій актів передачі-приймання послуг від 14.02.2020 на суму 15000000,00 грн та від 14.03.2020 на суму 15000000,00 грн, складених за договором №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, останні підписані також від імені ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" т.в.о. директора ОСОБА_1 (особою у якої були відсутні повноваження щодо вчинення правочину та дій від імені Товариства), що не може вважатися належним схваленням договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ".

Відповідно до довідки директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" ОСОБА_3 вих.№001-0403 від 04.03.2021 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" не було здійснено жодних оплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" відповідно до договору №24/01/20 від 24.01.2020 про надання послуг та актів передачі-приймання послуг від 14.02.2020, 14.03.2020. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Обставини щодо підписання від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" заяви про визнання заборгованості, що виникла за договором №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 у розмірі 29250000,00 грн, а також заяви про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 по справі №873/63/20 (наданих відповідачем у матеріали справи), директором ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" - ОСОБА_3 заперечуються. У зв`язку із чим, враховуючи відсутність оригіналів зазначених документів, а також відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей щодо розгляду заяви ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" про відкликання апеляційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020 по справі №873/63/20, суд не приймає надані відповідачем документи в якості доказів про справі.

Окрім того, докази на підтвердження надання позивачу послуг на виконання договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 та згідно із актів передачі-приймання послуг від 14.02.2020, від 14.03.2020 у матеріалах справи відсутні.

Відповідачем, у свою чергу, жодних належних доказів на підтвердження надання послуг на виконання договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, здійснення позивачем оплат за договором, суду не надано. Оригіналів актів передачі-приймання послуг від 14.02.2020, від 14.03.2020 відповідач суду також не надав.

Судом враховано, що у вирішенні спору про визнання недійсним договору із наведених вище підстав слід враховувати, чи сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема чи виконала третя особа свої обов`язки за договором, у який спосіб, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, тощо.

Водночас договір №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 містить посилання на статут, а тому укладаючи договір відповідач мав ознайомлюватися зі статутними документами товариства, а також рішенням загальних зборів учасників, яким призначено тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ". При цьому як зазначено судом вище доказів на підтвердження надання позивачу послуг на виконання договору №24/01/20 від 24.01.2020 та оригіналів актів передачі-приймання послуг від 14.02.2020, від 14.03.2020 відповідачем суду не представлено.

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

Принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.78 ГПК України).

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки рішення загальних зборів учасників товариства про призначення тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" визнано недійсним у судовому порядку, з огляду на відсутність подальшого схвалення договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору.

Щодо посилань позивача на фіктивність договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений в постанові від 13 серпня 2019 року (справа № 912/2185/16).

Отже, для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 по справі №909/330/16).

Окрім того, для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. Як зазначено вище, визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Вказана позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/23633/17.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на надані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, судом не встановлено обставин, які б у сукупності давали підстави для висновку про фіктивність спірного договору.

Обставини щодо схвалення рішеннями загальних зборів значного правочину, на які позивач посилається у клопотанні від 11.01.2021, суд не досліджує у межах розгляду даного спору, оскільки позивач не оспорює договір з відповідних підстав.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на встановлені вище обставини, оскільки оскаржуваний договір укладений за відсутності повноважень тимчасово виконуючого обов`язки директора ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ", подальше схвалення ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" договору відсутнє, належних доказів такого схвалення матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" про визнання договору №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020 та відповідно задоволення позову у повному обсязі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява № 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даного спору враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір №24/01/20 про надання послуг від 24.01.2020, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 77, ідентифікаційний код 42827254) в особі тимчасово виконуючого обов`язки директора ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" (03179, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУШИНОЇ ФЕОДОРИ, будинок 50 А, офіс 2, ідентифікаційний код 35909511) в особі директора Квятковського А.А.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ "КИЇВБУДСЕРВІС" (03179, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПУШИНОЇ ФЕОДОРИ, будинок 50 А, офіс 2, ідентифікаційний код 35909511) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРША ЕЛЕКТРИЧНА КОМПАНІЯ" (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 77, ідентифікаційний код 42827254) витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 02.04.2021

Суддя С. О. Турчин