Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
про ухвалення додаткового рішення
про стягнення 3 275,79 грн
Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю " Новтехвест " (далі - відповідач) про стягнення 3 275,79 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань з оплати вартості поставленого товару за договором, що укладений у спрощений спосіб, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 2 598,72 грн, право вимоги за яким позивач набув на підставі укладеного з ТОВ "Самоцвіт" Договору №24-11-2020 про відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020. Крім основної заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідача 450,48 грн інфляційних втрат та 226,59 грн 3 % річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2021 у справі № 910/19499/20 позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 2 598 грн 72 коп. заборгованості, 450 грн 48 коп. інфляційних втрат, 226 грн 59 коп. 3 % річних та 2 102 грн 00 коп. судового збору.

26.03.2021 (надіслана засобами поштового зв`язку 23.03.2021) до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7 560,33 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19499/20, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд здійснює розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення в тому самому порядку (без виклику сторін).

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивач, на виконання п. 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, у поданій до суду позовній заяві зазначив, що зобов`язується із врахуванням пункту 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку настання існування/понесення судових витрат у цій справі, повідомити про це суд, а також зазначив про неможливість визначити вартість послуг адвоката та просив врахувати, що орієнтовний розмір понесених судових витрат не буде перевищувати вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, які пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону, та/або Радами адвокатів регіону найближчого до місця надання послуг.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009, посвідчення адвоката, довіреності від 07.08.2020, Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020, укладеного з адвокатом Грищенком О.М., Акту прийому-передачі документів від 30.11.2020, Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 23.03.2021.

У пункті 3.1 Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020 сторони погодили, що вартість виконання передбачених цим Договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи із того, що вартість однієї години роботи виконавця (адвоката) складає 600,00 грн, (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів у відповідності до пункту 1.1. Договору). При цьому, сторонами враховано як середній розмір вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, котрі пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону та/або Радами адвокатів регіону найближчого до місця надання послуг (виконання робіт).

Окремо, сторони дійшли згоди, що вартість послуг та роботи виконавця, зокрема, та не обмежуючись, становить: ознайомлення з матеріалами справи, отриманими у суді відповідної судової інстанції - 800,00 грн; судові засідання - 800,00 - 1 200,00 грн/судове засідання у суді відповідної судової інстанції (в залежності від різного роду умов та чинників); побудова правової позиції, аналіз судової практики, вивчення первинної документації, складання процесуальних документів, надсилання їх та документів до них сторонам та до суду; інші види правової допомоги у межах судового розгляду справи - із розрахунку 600,00 грн/год; витрати (квитки, добові тощо) - згідно підтверджуючих документів.

Згідно з пунктами 3.2, 3.8 Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020 замовник повинен сплатити 100% від вартості наданих послуг та/або виконаних робіт відповідно до акту здачі-прийняття виконаних робіт та наданих послуг, протягом 30-ти календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції за результатами завершення розгляду судом позовних вимог замовника (позивача) до відповідача про стягнення заборгованості та нарахованого розміру грошових коштів у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійсненням виконання грошового зобов`язання згідно з видатковими накладними щодо поставки/передачі товару та Договору №24-11-2020 про відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020. Розмір гонорару виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь замовника (задоволення повністю та/або частково вимог замовника, у відповідності до пунктів 1.1, 2.1 Договору) визначається на рівні 7 - 12 % від розміру грошових коштів, котрі підлягають до примусового стягнення згідно з відповідним рішенням суду за позовом замовника.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 23.03.2021 адвокатом виконано роботи (надано послуги), а позивачем прийнято наступні роботи (послуги), а саме: зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи (1 год.); надання консультації із питань практичного застосування норм законодавства (2 год.); здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосуються спору (2 год.); здійснення пошуку, ознайомлення, аналізу та дослідження можливої зміни та/або залишення без змін судової практики (правової позиції) (2 год.); організація, процесуально-правовий супровід, процесуальне проведення робіт/послуг щодо здійснення нарахування 3 % річних та інфляційних втрат (1 год.); організація, процесуально-правовий супровід, процесуальне проведення робіт/послуг щодо підготовки тексту позову та наповнення його правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів; підготовка, із врахуванням вимог ГПК України, подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, формування додатків до позовної заяви та визначення реквізитів для сплати судового збору (3 год.); організація, процесуально-правовий супровід, процесуальне проведення робіт/послуг щодо виготовлення примірника позовної заяви з додатками та його направлення на адресу відповідача (1 год.); гонорар адвоката, відповідно до п. 3.8 Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020, в розмірі 360,33 грн (3 275,79 грн х 11 %).

Згідно з пунктами 2, 3 Акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 23.03.2021 загальна вартість виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) складає 7 560,33 грн; сторони погодили, що вартість однієї години правової допомоги/робіт складає 600,00 грн.

Суд зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, частинами 5, 6, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії/бездіяльність) обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Правові висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), у додатковій постанові від 19 лютого 2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 у справі № 910/3929/18 та інших.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

За змістом статей 2, 11, 13 - 15 Господарського процесуального кодексу України в узагальненому вигляді, при вирішенні спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог і заперечень та обсягу поданих доказів.

З матеріалів заяви позивача про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката вбачається, що копію вказаної заяви з доданими до неї документами було надіслано на адресу відповідача.

За пошуковим ідентифікатором відстеження поштового відправлення №770 на офіційному сайті АТ "Укрпошта" судом встановлено, що вказане поштове відправлення, станом на дату ухвалення додаткового рішення, не вручене відповідачу.

Відтак, відповідач позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням у порядку частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначила, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При розгляді заяви позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі (7 560,33 грн) суд виходить з того, що стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача суперечитиме завданню та основоположним принципам господарського судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не покладати понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у повному обсязі на відповідача, оскільки вказані витрати не є співмірними із ціною позову, складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для відповідача.

Надані адвокатом послуги в частині зустрічі та консультації клієнта, узгодження правової позиції, аналіз та дослідження документів, що стосуються спору, пошуку, ознайомлення, аналізу та дослідження судової практики в контексті цієї справи не можна вважати такими, що були неминучими та необхідними.

Суд вважає, що здійснення розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат, а також виготовлення примірника позовної заяви з додатками та його направлення на адресу відповідача є складовими процесу формулювання своїх вимог щодо предмета спору та їх обґрунтування, тобто підготовки позовної заяви, в розумінні статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а також виконанням позивачем вимог статей 164, 172 Господарського процесуального кодексу України щодо звернення до суду з такою позовною заявою.

При цьому, судом враховано, що на організацію, процесуально-правовий супровід, процесуальне проведення робіт/послуг щодо підготовки тексту позову та наповнення його правовим змістом, а також належне обґрунтування правомірності доводів, підготовку, із врахуванням вимог ГПК України, подання позовної заяви до Господарського суду міста Києва, формування додатків до позовної заяви та визначення реквізитів для сплати судового збору адвокатом витрачено 3 (три) години, відтак, виходячи із умов Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020, вартість наданих послуг складає 1 800,00 грн (600,00 грн х 3). Вказані витрати суд вважає необхідними та обґрунтованими.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року в справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". Європейський суд з прав людини указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97), незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 Євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що гонорар адвоката, на підставі п. 3.8 Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №30-11-2020/21 від 30.11.2020, в розмірі 360,33 грн не був необхідним, у зв`язку з розглядом цієї справи.

З огляду на характер спірних правовідносин, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи малозначність цієї справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути зменшено до 1 800,00 грн (вартості виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) з підготовки позовної заяви та подання її до Господарського суду міста Києва).

З огляду на вищенаведене, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 800,00 грн, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, у зв`язку з чим заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про ухвалення додаткового рішення у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 221, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/19499/20 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новтехвест" (Україна, 01001, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63; ідентифікаційний код: 38875098) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (Україна, 03187, м. Київ, просп. Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315; ідентифікаційний код: 38039872) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн 00 коп.

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне додаткове рішення складено 02.04.2021

Суддя О.В. Нечай