РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.04.2021Справа № 910/2214/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ"

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО"

про стягнення 112310,57 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" про стягнення 112310,57 грн заборгованості, з яких: 108438,00 грн - основна сума заборгованості, 3578,45 грн - пеня, 294,12 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.02.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/2214/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

15.03.2021 та 16.03.2021 позивачем подано до суду заяву про відмову від позовних вимог, у якій позивач просить суд закрити провадження у справі №910/2214/21 в частині основного боргу, у зв`язку із відмовою від позову.

Відповідач відзиву на позов не надав. Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 15.02.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвалу про відкриття провадження у справі відповідачем отримано 21.02.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №750.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" (покупець, відповідач) укладений договір про закупівлю товарів №158/Д33-20 (далі-договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товари згідно з ДК 021:2015:44530000-4 кріпильні деталі (болти, гайки, гровери, шайби, шпільки, шплинти), а покупець - прийняти та оплатити товар.

Відповідно до п.1.2. договору, найменування товару, кількість, ціна та якісні характеристики товару зазначені в Специфікації, що є додатком №1 до договору.

Ціна товару, що поставляється за цим договором, визначається з урахуванням умов поставки, визначених п.5.4. цього договору, та зазначається у додатку № 1 (п.3.2. договору).

У додатку №1 до договору сторони погодили, найменування, ціну та кількість товару, якій підлягає поставці.

Відповідно до п.5.1., 5.4. поставка здійснюється постачальником окремими партіями у відповідності із замовленням покупця протягом 14 календарних днів після замовлення покупця. Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом. Транспортні послуги з поставки товару та усі інші витрати, що пов`язані з процесом доставки товару на адресу поставки, входять у ціну товару.

Згідно положень п.5.5. договору товар вважається поставленим покупцю з дати підписання сторонами відповідних видаткових накладних (дата поставки товара).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника вказаний у даному договорі, на підставі наданого постачальником рахунку на оплату, протягом 60 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.11.2020 на виконання умов договору згідно із видатковою накладною №5575 від 09.11.2020 поставив відповідачу товар на суму108438,00 грн

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем заборгованості за договором про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості у сумі 108438,00 грн пені у сумі 3578,45 грн та 3% річних у сумі 294,12 грн.

У подальшому позивачем подано до суду заяву про відмову від позовних вимог, у якій позивачем заявлено про закриття провадження у справі №910/2214/21 в частині основного боргу, у зв`язку із відмовою від позову.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020 поставив відповідачу, а відповідач згідно із розпорядженням №2666 на отримання товарно-матеріальних цінностей від 04.11.2020 прийняв товар на загальну суму 108438,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №5575 від 09.11.2020.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст.254 ЦК України).

За змістом пункту 4.1. договору, сторони погодили, що оплата здійснюється протягом 60 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних.

Отже, враховуючи наведені приписи цивільного законодавства та умови договору, граничним днем оплати товару, поставленого за видатковою накладною №5575 від 09.11.2020 є 11.01.2021 (перший робочий день після останнього дня оплати товару - 08.01.2021)

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як підтверджено матеріалами справи відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, повну оплату поставленої позивачем продукції не здійснив, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 11.02.2021 становила 634828,78 грн

Під час розгляду справи, позивачем подано заяву про відмову від позову у частині основного боргу.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно із ч.2 ст.191 Господарського процесуального кодексу України, до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У заяві про відмову від позову позивачем зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" обізнане з наслідками відмови від позову, що вказані у статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Судом встановлено, що заяву про відмову від позову у справі №910/2214/21 від імені позивача підписав представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ", адвокат Апонащенко С.С., який здійснює представництво на підставі ордеру серії АА№1079458.

Зі змісту заяви позивача про відмову від позову вбачається, що вказана заява про відмову від позову не суперечать законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Пунктом 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи наведене, оскільки відмова позивача від позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, заява про відмову від позову підписана уповноваженою особою, суд знаходить достатньо підстав для прийняття заяви позивача про відмову від позову в частині стягнення основного боргу у сум 108438,00 грн, та закриття на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі №910/2214/21.

Суд зазначає, що у відповідності до частини третьої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання позивач, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 3578,45 грн та 3% річних у сумі 294,12 грн. Нарахування пені та 3 % річних здійснено позивачем з 10.01.2021 по 11.02.2021.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що договором про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020 відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання (оплати вартості поставленого товару) у вигляді пені, не передбачена.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати вартості поставленої продукції не передбачена і законодавчими актами.

Оскільки, сторони укладаючи договір про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020 не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, то позовні вимоги про стягнення пені у сумі 3578,45 грн є необґрунтованими, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку 3% річних, то суд зауважує, що перебіг часу, за який нараховуються 3% річних у відповідності до норм законодавства починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Отже, оскільки судом встановлено, що граничним днем оплати є 11.01.2021, то нарахування 3% річних має здійснюватися з 12.01.2021.

За перерахунком суду, сума 3% річних становить 276,29 грн, у зв`язку зі чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" в частині стягнення 3% річних у сумі 276,29 грн та закриття провадження у справі №910/2214/21 в частині стягнення заборгованості й у розмірі 108438,00 грн на підставі пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.9 ч. 1ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи: копію договору про надання правової допомоги №0104/2021 від 04.01.2021, укладеним між позивачем та Адвокатським бюро "Апонащенко та партнери"; додаткову угоду №4 від 10.02.2021; ордер про надання правової (правничої) допомоги АА №1079458; платіжне доручення №2614 від 11.02.2021 на суму 7000,00 грн, рахунок-фактура №1002/2021 від 10.02.2021.

Наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №1996 від 24.03.2011 підтверджується, що Апонащенко Сергій Станіславович є адвокатом.

Згідно із додатковою угодою №4 від 10.02.2021 Адвокатське бюро зобов`язується на виконання умов договору подати позов до Господарського суду міста Києва та здійснювати представництво інтересів щодо стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" заборгованості за договору про закупівлю товарів №158/Д33-20 від 17.03.2020 та гонорар Адвокатського бюро за подання позову та представництво інтересів в суді першої інстанції складає 10000,00 грн при умові розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; оплата здійснюється протягом трьох робочих днів із дня отримання клієнтом відповідного рахунку.

Дослідивши подані позивачем докази, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу по справі №910/2214/21.

Відповідачем заперечень щодо співмірності заявлених позивачем витрат на правову допомогу не надано.

Ураховуючи надані адвокатом послуги, характер спірних правових відносин, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 грн.

За приписами ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (у даному випадку - витрати на правничу допомогу), у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас у заяві про відмову від позову позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, посилаючись на ст.130 ГПК України, у зв`язку зі тим, що позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем.

Згідно з ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, враховуючи приписи ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, то витрати позивача на оплату правничої допомоги підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 6775,85 грн та покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись приписами ч.3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 2197,31 грн.

Керуючись ст.73-74, 76-79, 86, 129-130, 231, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" про відмову від позовних вимог по справі № 910/2214/21 в частині стягнення суми основного боргу у сумі 108438,00 грн.

Закрити провадження у справі №910/2214/21 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 108438,00 грн.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (01001, місто Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "ТЕХНОКОМПЛЕКТ" (03083, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПИРОГІВСЬКИЙ ШЛЯХ, будинок 34, ідентифікаційний код 24185151) 3% річних у сумі 276,29 грн, витрати на правову допомогу у сумі 6775,85 грн та судовий збір у розмірі 2197,31 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 06.04.2021.

Суддя С.О. Турчин