УХВАЛА

30 березня 2021 року

м. Київ

cправа № 922/6/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.

та представників

Офіса Генерального прокурора: Томчук М.О.

відповідачів: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020

у справі № 922/6/20

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області

до:

1) Харківської міської ради;

2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд",

про визнання незаконним та скасування рішення; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі; зобов`язання повернути нежитлові приміщення; скасування записів державної реєстрації на право власності та витребування нежитлових приміщень,

В С Т А Н О В И В:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Управління), Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд" (далі - ТОВ "Олімп Трейд"), в якому просив: визнати незаконним та скасувати п. 17 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.12.2016 № 5426-В-С, укладений між Управлінням та ТОВ "Олімп Трейд", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2248 та скасувати записи про проведену державну реєстрацію права власності №18534293 від 06.01.2017 та №18534515 від 06.01.2017; зобов`язати ТОВ "Олімп Трейд" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 площею 385,3 кв.м. та 51/100 частки нежитлового приміщення 1-го поверху № 7 площею 3,3 кв.м. загальною площею 388, 6 кв.м., які розташовані в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: місто Харків, вулиця Нестерова, 4, а Харківську міську раду Харківської області прийняти вказані приміщення.

Прокурор вважає, що рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 №412/16 є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". За доводами прокурора, Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. Проте досудовим розслідуванням встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. Орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.05.2020 (суддя Сальнікова Г.І.) у позові відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 (колегія суддів у складі: Лакіза В.В. - головуючий, Бородіна Л.І., Плахов О.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано п. 17 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.12.2016 №5426-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за № 2248 та скасовано записи про проведену державну реєстрацію права власності №18534293 від 06.01.2017 та №18534515 від 06.01.2017. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд" повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 площею 385,3 кв.м. та 51/100 частки нежитлового приміщення 1-го поверху № 7 площею 3,3 кв.м. загальною площею 388, 6 кв.м., які розташовані в житловому будинку літ. "А-5" за адресою: місто Харків, вулиця Нестерова, 4, а Харківську міську раду Харківської області - прийняти вказані приміщення.

Судами обох інстанцій встановлено, що 03.08.2016 між Управлінням (орендодавцем) та ТОВ "Олімп Трейд" (орендарем) укладено договір оренди № 933, відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 площею 385,3 кв.м. та 51/100 частка приміщення 1-го поверху № 7 площею 3,3 кв.м. загальною площею 388,6 кв.м. в житловому будинку (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа №79218 від 24.06.2016), далі "майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, 4, літ. "А-5" та відображається на балансі КП "Жилкомсервіс". Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.08.2016 № 541 "Про передачу в оренду нежитлових приміщень".

Майно, яке є предметом цього договору, належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 03.04.2006, виданим виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови від 31.03.2006 за № 893.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що майно передається в оренду з метою використання: під розміщення суб`єкта господарювання, що надає побутові послуги населенню.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість об`єкта оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 909 000 грн., без ПДВ, станом на 02.07.2016.

Згідно з п. 5.2 договору орендар зобов`язаний здійснювати капітальний ремонт, реконструкцію, улаштування окремих входів у встановленому порядку, при наявності письмової згоди орендодавця, за окремими проектами, які розроблені спеціалізованими проектними організаціями і узгоджені з управлінням містобудування і архітектури Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності дозволу, отриманого відповідно з діючим законодавством.

Відповідно до п. 5.3. договору орендар має право за письмовою згодою орендодавця вносити зміни до складу орендованого майна, провадити невід`ємні поліпшення, які необхідні для здійснення господарської діяльності, що зумовлює підвищення його вартості. Якщо невід`ємні поліпшення майна зроблені за згодою орендодавця, орендар має право на відшкодування вартості необхідних витрат або зарахування їх вартості тільки у разі придбання об`єкта у власність.

Умовами п. 5.6. договору визначено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його придбання.

Згідно з умовами п. 10.1 договору цей договір діє з 03.08.2016 до 03.07.2019.

Відповідно до акта приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 03.08.2016 Управління передало ТОВ "Олімп-Трейд" в орендне користування нежитлові приміщення загальною площею 388,6 кв.м. по вул. Нестерова, 4 у м. Харкові, літ. "А-5".

Цього ж дня, 03.08.2016 ТОВ "Олімп-Трейд" звернулося до Управління з листом (вх. № 13792 від 12.08.2016), у якому просило розглянути питання щодо приватизації вищевказаних приміщень.

Рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова", вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).

У п. 17 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ряди 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16, зазначено, що приватизації (відчуженню) шляхом викупу орендарем - ТОВ "Олімп-Трейд" підлягають нежитлові приміщення загальною площею 388,6 кв.м. по вул. Нестерова, 4 у м. Харкові, літ. "А-5".

На виконання вказаного рішення ТОВ "Олімп-Трейд" до Управління подано заяву про приватизацію від 31.10.2016.

ТОВ "Олімп Трейд" звернулося до Управління з листом, у якому просило оцінку для приватизації вказаного майна провести суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Прокоп`євою І.Б.

На виконання вказаного листа Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради звернулось до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Прокоп`євою І.Б. (лист від 31.10.2016 № 17997) з пропозицією провести оцінку вказаних нежитлових приміщень, на підставі договору з ТОВ "Олімп Трейд".

На підставі вказаного листа ФОП Прокоп`євою І.Б. складено звіт про незалежну оцінку нерухомого майна від 31.10.2016, відповідно до якого вартість вказаного майна станом на 31.10.2016 складає 699 480 грн. без ПДВ.

23.12.2016 між Управлінням (продавцем) та ТОВ "Олімп Трейд" (покупець) укладено договір № 5426-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, відповідно до п. 1 якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 площею 385,3 кв.м. та 51/100 частку у праві власності на нежитлове приміщення 1-го поверху № 7 площею 6,4 кв.м. (що становить 3,3 кв.м.) в житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 388,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, буд. 4, орендовані ТОВ "Олімп Трейд" згідно з договором оренди № 933 від 03.08.2016.

Нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 в житловому будинку літ. "А-5" площею 385,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, буд. 4 належать продавцю на праві власності. Державну реєстрацію права власності за продавцем проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 Державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. відповідно до закону без видачі документа, що посвідчує таке право, номер запису про право власності: 18189007. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Нежитлове приміщення 1-го поверху № 7 в житловому будинку літ. "А-5" площею 6,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, буд. 4 належать продавцю на праві власності. Державну реєстрацію права власності за продавцем проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.12.2016 Державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. відповідно до закону без видачі документа, що посвідчує таке право, номер запису про право власності: 18178386. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Згідно з п. 4.1. договору право власності переходить до покупця лише за умови сплати в повному обсязі загальної суми нежитлових приміщень, що встановлена цим договором.

Відповідно до п. 4.2. договору передача нежитлових приміщень продавцем покупцю здійснюється за актом прийому-передачі в триденний термін після сплати в повному обсязі загальної суми нежитлових приміщень, що встановлена цим договором, а також повної сплати за договором оренди № 933 від 03.08.2016, що припиняє свою дію згідно з п. 9.1. цього договору та виконання п. 6.2. (якщо така дія настала).

Відповідно до акта прийому-передачі від 26.12.2016 № 5426-В-С Управління (продавець) передало, а ТОВ "Олімп Трейд" (покупець) прийняло продані 23.12.2016 шляхом викупу нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 площею 385,3 кв.м. та 51/100 частки у праві власності на нежитлове приміщення 1-го поверху №7 площею 6,4 кв.м. (що становить 3,3 кв.м.) в житловому будинку літ. "А-5", загальною площею 388,6 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, буд. 4, згідно з оціночною вартістю 699 480,00 грн, ПДВ 20 % - 139 896,00 грн, разом ціна продажу становить 839 376,00 грн.

У зазначеному акті прийому-передачі від 26.12.2016 № 5426-В-С також вказано, що станом на 26.12.2016 загальна сума за об`єкт приватизації у розмірі 839 376,00 грн (в тому числі ПДВ), сплачена у повному обсязі.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.01.2017 №33396720, та зареєстровано право власності за ТОВ "Олімп Трейд" на нежитлові приміщення 1-го поверху № 3-:-6, 8-:-12, 14-:-20 в житловому будинку літ. "А-5" площею 385,3 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, 4 (номер запису про право власності 18534293 від 06.01.2017).

Також, 11.01.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А. за №33396930 зареєстровано право власності за ТОВ "Олімп Трейд" 51/100 спільної часткової власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 7 в житловому будинку літ. "А-5" площею 6,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Нестерова, 4 (номер запису про право власності 18534515 від 11.01.2017).

Посилаючись на незаконність здійсненої приватизації, Керівник Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що вирішення питань щодо приватизації об`єктів комунального майна здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засіданнях. Рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" відповідає вимогам чинного законодавства та Програмі приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки. Орган приватизації вправі самостійно обрати такий спосіб приватизації як викуп за відсутності будь-яких додаткових умов, як то проведення поліпшення майна на більш ніж 25% його вартості. Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки воно прийнято на черговій сесії ради, яка є правомочною, вказане питання було включено до порядку денного сесії. Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, то сторони уклали такий договір при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, які свідчать про прийняття його до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, у зв`язку з чим безпідставними є посилання прокурора на невідповідність спірного правочину ст. 203 Цивільного кодексу України. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено порушення спірним правочином інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень, які прокурор просить застосувати, у вигляді визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, а відтак і вилучення придбаного нерухомого майна.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- викуп орендарем орендованого ним приміщення у спірних правовідносинах, в силу приписів ст. 18-2 з урахуванням ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та пунктів 5.4, 5.7 Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання №283, може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна. При цьому матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна в період перебування нерухомого майна в оренді. Також, у звіті про оцінку майна від 31.10.2016, складеного ФОП Прокоп`євою І.Б., відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у цих нежитлових приміщеннях, у т.ч. було здійснено їх невід`ємні поліпшення. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що п. 17 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16 прийнято з порушенням вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 рр., затвердженої рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23.12.2011, а відтак він є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки спрямований не на досягнення мети, визначеної у цих Законах і Програмі, і тим самим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності;

- оскільки договір купівлі-продажу від 23.12.2016 №5426-В-С укладений на виконання рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 №412/16, яке прийнято з порушенням спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, тому зміст цього договору є таким, що суперечить ст.ст. 1, 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст. 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що, в свою чергу, свідчить по його недійсність;

- апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку прокурор належним чином підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач;

- оскільки прокурор не є учасником спірних правовідносин, а зміст оскаржуваного рішення Харківської міської ради (а саме висновок про проведення відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу) безпосередньо не свідчить про наявність порушень прав та інтересів територіальної громади, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурор звернувся в межах строку позовної давності. Заперечення відповідачів щодо можливості прокурора бути обізнаним про наявність рішення Харківської міської ради у день його прийняття органом місцевого самоврядування наведеного висновку не спростовують, оскільки в даному випадку досліджується питання про обізнаність прокурора з наявністю порушень при проведенні процедури приватизації об`єкту комунального майна, про які можливо було дізнатися лише з відповідної погоджувальної документації, а не з самого рішення про його відчуження;

- також апеляційний суд зазначив про помилковість посилання відповідачів на практику Європейського суду по правам людини в розрізі питання неможливості витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення ч. 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач-2 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2021 касаційну скаргу Управління на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі №922/6/20 не прийнято до розгляду і повернуто скаржнику, оскільки заявником не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.12.2020 щодо оплати судового збору.

Також не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, Харківська міська рада та ТОВ "Олімп Трейд" звернулись до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просять її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, а також зупинити виконання постанови апеляційного суду.

В обґрунтування своєї касаційної скарги Харківська міська рада посилається на те, що постанову апеляційного суду ухвалено без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.06.2020 у справі № 903/206/19, від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц. Так, за доводами скаржника:

- Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення щодо відчуження комунального майна відповідно до закону, рішення прийнято на черговій сесії міської ради, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів рішення було прийнято. Крім цього, за положеннями п. 5.6 договору оренди, ст. 289 ГК України та ч. 2 ст. 777 ЦК України орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передано в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп;

- судом не застосовано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 903/206/19 та від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18;

- суд неправильно застосував положення ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, та під час розгляду справи не дослідив і не надав належної правої оцінки обґрунтованим запереченням відповідача щодо сутності підстав у прокурора на захист відповідних інтересів;

- суд апеляційної інстанції неправильно визначив момент, коли прокурор міг дізнатися про порушене право, у зв`язку з чим помилково зазначив, що позовну давність у даному випадку не пропущено.

ТОВ "Олімп Трейд" в обґрунтування своєї касаційної скарги також посилається на те, що постанову апеляційного суду ухвалено без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.06.2020 у справі № 903/206/19, від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, та зазначає про те, що:

- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення ст.ст. 3, 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в України", Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 рр., затверджену рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання 23.12.2011, не застосовано ст. 289 ГК України та ч. 2 ст. 777 ЦК України. На думку скаржника, його право на викуп орендованого майна виникло із договору оренди та ст. 289 ГК України;

- судом не застосовано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 903/206/19. При цьому ст. 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" застосовується до державного майна, в той час яку даному спору приватизоване комунальне майно;

- апеляційним судом не застосовано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18, згідно з яким самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця;

- судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення ст. 253, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, у зв`язку з чим зроблено помилковий висновок про відмову у задоволенні клопотання про застосування позовної давності, і такий висновок суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 922/2806/15, від 27.09.2017 у справі № 922/2786/15, постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/3359/19, відповідно до яких початок перебігу строку позовної давності починає свій відлік не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2021 відкрито провадження за касаційними скаргами Харківської міської ради та ТОВ "Олімп Трейд" з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, надано строк на подання відзивів на касаційні скарги до 05.02.2021, задоволено клопотання скаржників та зупинено виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 922/6/20 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Також зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/623/20.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 09.02.2021 від Харківської обласної прокуратури надійшли відзиви на касаційні скарги, подані у встановлений в ухвалі від 18.01.2021 строк, у яких прокурор просить касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на правильність зроблених в ній висновків та помилковість доводів скаржників.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2021 поновлено провадження у справі та призначено касаційній скарги до розгляду на 30.03.2021.

До Верховного Суду від ТОВ "Олімп Трейд" надійшли додаткові пояснення на касаційну скаргу, які, по суті, є доповненнями касаційної скарги. Разом з тим, відповідно до ст. 298 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження. Оскільки вказані додаткові пояснення подані поза межами строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, вони залишаються Судом без розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення прокурора, переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Отже, з`ясування наявності права скаржника на касаційний перегляд судових рішень з підстав, наведених у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, перебуває в залежності від встановлення сукупності таких складових елементів (критеріїв) як подібність предмета спору (заявлених вимог), підстав позову (вимог), змісту позовних вимог та встановлених судами фактичних обставин, а також наявності однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин.

Обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, як Харківська міська рада, так і ТОВ "Олімп Трейд" посилались на те, що суди прийняли оскаржувані рішення без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 та від 24.06.2020 у справі № 903/206/19.

Так у постанові від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що: "частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Крім того, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Також судами встановлено, що здійснюючи приватизаційну політику щодо Підприємця, Рада та Виконавчий комітет Слов`янської міської ради діяли як органи публічної влади і повинні були ухвалювати свої рішення в межах чинних на той час законів. Вони мали виключні повноваження щодо встановлення умов приватизації та ухвалення необхідних для її проведення актів, не погоджуючи своїх дій та рішень з покупцями.

Покупці не мали і не могли мати можливості перевіряти правильність актів Ради та Виконавчого комітету Слов`янської міської ради щодо приватизації ними майна.

Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця."

Верховний Суд зазначає, що при вирішенні спору щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Олімп Трейд", укладеного на підставі п. 17 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16, має надаватись юридична оцінка необхідності позбавлення покупця права мирного володіння приватизованим майном, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення ч. 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Необхідність надання такої оцінки підтверджена позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 922/623/20.

Разом з тим, формуючи правову позицію у справі №905/2236/18 судами встановлено, що підприємцем було надано докази виконання капітального ремонту орендованого приміщення у листопаді 2016 року, а саме аудиторський висновок про фінансування невід`ємних поліпшень орендованого майна на суму більше 25% ринкової вартості об`єкта, який зроблений 25.01.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗовнішІнформАудіт Л", в якому встановлено, що загальна сума понесених орендарем витрат на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна склала 37 896,00 грн, що складає 32,72% від ринкової вартості майна станом на 31.05.2013.

Незважаючи на те, що підприємець звернувся 20.09.2016 до Управління комунальної власності Слов?янської міської ради із заявою про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації від 19.09.2016 об`єкта приватизації - нежитлового приміщення (112,1 кв.м.) за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Батюка, будинок 21/83, приміщення 2 з метою приватизації шляхом викупу за грошові кошти під майстерню для пошиву одягу, тобто до проведення невід`ємних поліпшень орендованого майна, рішення про приватизацію орендованого майна міською радою прийнято 15.02.2017, а договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 06.04.2017. Тобто на момент прийняття рішення про приватизацію орендованого майна шляхом викупу та укладення договору купівлі-продажу орендарем було здійснено та сплачено за рахунок власних коштів поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна.

У той час як у справі № 922/6/20 судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна в період перебування нерухомого майна в оренді. Також, у звіті про оцінку майна від 31.10.2016, складеного ФОП Прокоп`євою І.Б., відсутні будь-які відомості про те, що проводились ремонтні роботи у цих нежитлових приміщеннях, у т. ч. було здійснено їх невід`ємні поліпшення.

Таким чином, правовідносини справі № 905/2236/18 та у справі № 922/6/20 не є подібними з огляду на встановлені судами різні фактичні обставини справ, про зазначено вище.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.01.2021 у справі № 922/623/20, відповідно до якого Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Тобто викуп орендарем орендованого ним приміщення, виходячи з положення статті 11, статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об?єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25% ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб?'єктом оціночної діяльності - суб?єктом господарювання для цілей оренди майна. В іншому разі приватизація такого приміщення повинна здійснюватися у загальному порядку за результатами проведення аукціону або конкурсу.

Передача права власності на майно, у тому числі в результаті приватизації, передбачає наявність волевиявлення як у продавця, так і у покупця такого майна. Отже, покупець, звертаючись до органів місцевого самоврядування про приватизацію орендованого нежитлового приміщення, та достовірно знаючи, що поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, ним здійснені не були та жодні дії, які б свідчили про намір здійснити такі поліпшення, ним не вчинялись, усвідомлював що його звернення є протиправним оскільки суперечить пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Тобто у справі № 922/623/20 судом апеляційної інстанції встановлено обставини порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також наявність протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв?язку з нездійсненням ним поліпшень майна, яке неможливо відокремити від відповідного об?єкта без завдання йому шкоди, звернувся до органів місцевого самоврядування з такою заявою, що свідчить про недобросовісність дій орендаря. Отже, позбавлення такої особи майна не суперечитиме принципам, встановленим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі наслідки обумовлені протиправною поведінкою самого набувача майна.

Повернення у власність територіальної громади майна (приміщення), незаконно відчуженого (шляхом викупу) фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке відчуження відбувалося у передбачений чинним законодавством спосіб та сприяло досягненню максимального економічного ефекту від продажу об?єкта комунальної власності.

Крім цього, у вказаній постанові від 22.01.2021 у справі № 922/623/20 зазначено, що наведені скаржником положення Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України (ст. 289 ГК України та ст. 777 ЦК України), якими передбачено переважне право наймача перед іншими особами на придбання, у разі продажу речі, переданої у найм, є загальними, у той час як спеціальним законом, який регулює порядок приватизації об`єктів малої приватизації, зокрема шляхом викупу, є Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Враховуючи викладене вище, касаційне провадження, відкрите за касаційними скаргами з підстав передбачених п.1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у зв?язку з неврахуванням судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови висновків викладених у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18 підлягає закриттю відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Щодо доводів касаційних скарг про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 903/206/19, то вони є помилковими, оскільки у справі № 903/206/19 доводи відповідача-2 про наявність у неї переважного права викупу спірного приміщення, відповідно до умов пункту 6.4 договору оренди №109 від 18.08.2014, обґрунтовувались саме проведенням нею поліпшення орендованого майна не менше ніж на 25 відсотків його ринкової вартості, в той час як у справі № 922/6/20 таких обставин не встановлено.

Отже фактичні обставини встановлені у справі № 903/206/19 та у справі №922/6/20 не є подібними, у зв?язку з чим касаційне провадження, відкрите за касаційними скаргами з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у зв?язку з неврахуванням судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови висновків викладених у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №903/206/19 підлягає закриттю відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Щодо доводів касаційних скарг про неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, то у цій справі заступник керівника Сумської місцевої прокуратури Сумської області звертався з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та фізичної особи про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди і повернення земельної ділянки.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зробила такі висновки щодо представництва прокурора у цій справі.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті ЦПК України у редакції, чинній до 15.12.2017). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15.12.2017.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази про вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Водночас у справі № 922/6/20, що розглядається, відсутні підстави вважати підтвердженими посилання відповідачів на порушення ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо підстав представництва прокурором інтересів держави у суді, оскільки, відкриваючи провадження у цій справі, суди встановили відповідність поданої прокурором заяви вимогам ГПК України і не знайшли підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження. Тобто жодних недоліків цієї заяви, зокрема в частині представництва прокурором інтересів держави в суді, суди не встановили.

Таким чином, Харківська міська рада та ТОВ "Олімп Трейд" безпідставно посилаються на неврахування судами у справі № 922/527/20 правових висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у тому числі з тих підстав, що правовідносини у цих справах не є подібними.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом в ухвалах від 19.02.2021 у справі № 922/484/20 та від 03.03.2021 у справі № 922/3890/19 , від 18.03.2021 у справі № 922/527/20.

У зв?язку з чим касаційне провадження, відкрите за касаційними скаргами з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у зв?язку з неврахуванням судом апеляційної інстанції під час ухвалення постанови висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підлягає закриттю відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Що ж до касаційних скарг в частині неправильного застосування апеляційним судом положень ЦК України щодо позовної давності, то касаційна скарга Харківської міської ради в цій частині взагалі не обґрунтована відповідним пунктом ст. 287 ГПК України, що унеможливлює перегляд її судом в цій частині.

В свою чергу ТОВ "Олімп Трейд" у своїй касаційній скарзі зазначає, що висновок апеляційного суду в частині відмови у задоволенні клопотання про застосування пропуску позовної давності суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 922/2806/15, від 27.09.2017 у справі № 922/2786/15, постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/3359/19.

Разом з тим, посилання скаржника на постанови Вищого господарського суду України не приймаються, оскільки вони не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні ч. 4 ст. 236 ГПК України, а відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не Вищого господарського суду України.

В свою чергу, посилання на постанову Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/3359/19 колегією суддів відхиляються, оскільки неврахування висновку Верховного Суду з приводу застосування норми права може бути підставою для перегляду судових рішень відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України не у будь-якому випадку, а тоді, коли саме неврахування такого правового висновку призвело до помилкового висновку, що прямо або опосередковано впливає на прийняте рішення по суті. В свою чергу колегія суддів не вбачає невідповідності висновків суду апеляційної інстанції висновкам, викладеним від 15.05.2018 у справі № 922/3359/19, та зазначає, що питання дослідження обставин пропуску позовної давності вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням відповідних обставин справи.

Що ж до посилань ТОВ "Олімп Трейд" у касаційній скарзі на інші постанови Верховного Суду та Верховного Суду України, то положення ГПК України (в редакції, чинній з 08.02.2020) покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень ст. 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не Суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми. При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями та вважати будь-які посилання скаржника на постанови Верховного Суду/Верховного Суду України підставою для відкриття провадження у справі, якщо скаржник прямо не вказав на них як на таку підставу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що правовідносини у справі, яка переглядається, та у справах, на рішення в яких посилались скаржники, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, не є подібними з викладених вище підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Суд нагадує, що вирази "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним.

Крім того, суттєвим є той факт, що застосовне національне право відповідає поняттю "законність", визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 у справі "Diya 97 v. Ukraine").

Правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (правова позиція, викладена в ухвалі ОП КГС від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 296, 332 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Трейд" на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 922/6/20.

Поновити виконання постанови Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 у справі № 922/6/20, виконання якої було зупинено ухвалою Верховного Суду від 18.01.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.