ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2021 р. м. Київ
Справа № 911/286/20
Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 100 000,00грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:
Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 100720грн, що складається з: 100 000грн виплачене страхове відшкодування; 720 грн - витрати на встановлення розміру збитку та збір документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування потерпілому в ДТП, набув право вимоги в порядку регресу до відповідача особи, відповідальної за завдану шкоду, на стягнення суми фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000,00грн та 720,00грн витрат на послуги аварійного комісара (а.с.4-6).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.02.2020 відкрито провадження у справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті, а також витребувано докази (а.с.1-3).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов просить у задоволенні позову відмовити. Вимоги відхилені відповідачем з тих підстав, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва у справі №752/659/18 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУ про АП, є ОСОБА_1 , чиї протиправні дії призвели до заподіяння збитків, тому така особа має їх відшкодувати позивачу (а.с.42-43).

Відповідь на відзив, яка надійшла до суду електронною поштою 18.03.2020, не підписана електронним цифровим підписом позивача (а.с.40-41); заперечень від відповідача судом не отримано.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.04.2020 позовні вимоги задоволено частково. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 80 000,00грн страхового відшкодування, 720,00грн витрат на послуги аварійного комісара; в частині стягнення 20 000,00грн страхового відшкодування у задоволенні позову відмовлено (а.с.49-55).

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 (а.с.114-121).

Постановою Верховного Суду від 21.12.2020 постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.09.2020 та рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2020 скасовані в частині вимог МТСБУ про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 страхового відшкодування у розмірі 100 000,00грн і в цій частині справу передано на новий розгляд до господарського суду Київської області (а.с.171-185).

За результатами автоматизованого розподілу відповідна справа 11.01.2021 передана для розгляду судді Ейвазовій А.Р. (а.с.187).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.01.2021 вказану справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а також запропоновано сторонам надати суду письмові пояснення у урахуванням постанови Верховного Суду від 21.12.2020 у даній справі протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду (а.с.190-191).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 22.01.2021, а відповідачем 27.01.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№390, 196 (а.с.193-194).

03.02.2021 позивачем, з дотриманням встановленого судом строку, подані пояснення, у яких позивач вказує, що страхова виплата потерпілій особі здійснена ним з урахуванням зменшення розміру відшкодування на суму ПДВ та обмеження такої суми з урахуванням ліміту відповідальності.

15.02.2021 від відповідача, у межах строку, встановленого судом для надання пояснень з урахуванням постанови касаційної інстанції, надійшов відзив (здано для відправлення відділенню зв`язку м. Васильків 11.02.2021), у якому відповідач вказує, що особою, що має відповідати за заподіяну шкоду є ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення і дії якого спричинили заподіяння шкоди (а.с.201).

Дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлені наступні обставини.

27.12.2017 року в м. Києві за адресою: проспект Голосіївський, 104 відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля УАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля RENAULT державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в м. Києві про ДТП №114648 від 27.12.2017 (а.с.30).

Як вбачається з додатку до вказаної довідки - схеми місця ДТП, складеного інспектором УПП в м. Києві, автомобіль марки УАЗ державний номерний знак НОМЕР_2 належить Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.31).

Крім того, у відповідності до довідки про приналежність автомобіля серії АВ №018010 від 28.08.2008 автомобіль марки УАЗ належить Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.45).

Даний факт не заперечував відповідач під час розгляду справи у заявах по суті.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 у справі №752/659/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.9а).

Під час розгляду відповідної справи встановлено, що ОСОБА_1 27.12.2017 об 11год00хв, керуючи автомобілем «УАЗ» д.н.з НОМЕР_2 , за адресою м. Київ, пр. Голосівський, 104, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_3 , який зіткнувся з автомобілем «Нісан», д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.13.1 ПДР України.

В силу ч.6 ст.75 ГПК України, постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже відповідна постанова суду, що набрала законної сили 27.03.2018 як свідчить відповідний напис на її копії, є обов`язковою для суду у відповідній частині.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «RENAULT» з д.н.з НОМЕР_3 , якому заподіяно шкоди, - ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП застрахована в ПрАТ СК "ВУСО" згідно полісу №АК/3378207 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.12, зворот), що також підтверджується даними з бази даних МТСБУ (а.с.204).
Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майно, відповідно до вказаного полісу складає 100000грн; франшиза 0грн.

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначив, що згідно централізованої бази даних МТСБУ на дату ДТП автомобіль марки УАЗ д.н.з НОМЕР_2 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.10).
Вказаний факт відповідачем не спростований шляхом надання доказів зворотного.

28.12.2017 власник автомобіля RENAULT д.н.з НОМЕР_3 - ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням від 28.12.2017 про ДТП (а.с.11).

Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.12.2017 настав страховий випадок, а у позивача МТСБУ, враховуючи, що власник автомобіля «УАЗ» д.н.з. НОМЕР_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування особі, якій завдано збитків.

В силу п. 34.2. ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно з п. 40.3. ст. 40 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.

МТСБУ звернулось до ТОВ «СОС Сервіс Україна» з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується рахунком на оплату та актом надання послуг (а.с.15).

Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 529 від 30.01.2018, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, автомобіля RENAULTд.н.з НОМЕР_3 складає 115 052,91грн (а.с.18-20). При цьому, така сума, яка визначена за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,5222, складається з:

- вартості ремонтних робіт 20 654,00грн;

- вартості необхідних матеріалів 15 401,59грн (у урахуванням ПДВ), до яких також включена вартість метизів (3306,71грн);

- вартості складових, що підлягають заміні - 165 335,51грн; (з урахуванням ПДВ).

20.02.2018 ТОВ СОС Сервіс Україна» виставив МТСБУ рахунок на оплату № 402 на суму 720,00грн (а.с.15).

20.02.2018 ТОВ «СОС Сервіс Україна» та МТСБУ підписано акт надання послуг №402 на суму 720,00грн згідно договору № 2015/0002 від 10.12.2015 за надані послуги з складання калькуляції вартості відновлювального ремонту «RENAULT» д.н.з НОМЕР_3 та визначення розміру завданих збитків (а.с.15, зворот).

Як вбачається з платіжного доручення №902915 від 21.03.2018, МТСБУ перерахувало на рахунок ТОВ «СОС Сервіс Україна» 720,00грн в рахунок оплати за послуги аварійного комісара (експерта) (а.с.17).

28.03.2018 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою від 28.03.2018 про здійснення відшкодування оціненої шкоди, в якій просив здійснити відшкодування шляхом перерахування коштів на належний йому рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» (а.с.12).

22.06.2018 МТСБУ складено довідку № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на суму 100 000,00грн (а.с.16, зворот).

10.07.2018 МТСБУ видало наказ № 6652 про виплату ОСОБА_2 100 000,00грн (а.с.16).

Згідно платіжного доручення № 909978 від 11.07.2018 позивачем перераховано на рахунок ОСОБА_2 100 000,00грн (а.с.17).

Предметом спору у даній справі в частині, у якій справу передано на новий розгляд судом касаційної інстанції, є наявність у відповідача обов`язку як у власника транспортного засобу та особи, з якою водій транспортного засобу, який спричинив ДТП, перебував у службових відносинах, відшкодувати позивачу суму виплаченого ним потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 100 000грн.

Заявлені вимоги є обґрунтованими з наступних підстав.

За умовами ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗСУ здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами ЗСУ, зокрема у разі їх розформування.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами ЗСУ на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до ЗСУ і закріплення його за військовою частиною ЗСУ воно набуває статусу військового майна.

Як визначено ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно (зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси), закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Відповідно до частини другої ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» майно, закріплене за військовими частинами ЗСУ, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.

Згідно ч. 1 ст. 137 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.

Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України.

Аналогічна висновок щодо застосування норм права у подібних відносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №243/10982/15 (п.41 вказаної постанови).

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, що належить відповідачу на праві оперативного управління, був солдатом Військової частини НОМЕР_1 (відповідача), та 27.12.2017 в момент скоєння ДТП виконував свої службових обов`язків, що підтверджується наданим відповідачем дорожнім листом № 4787 від 27.12.2017 (а.с.44, зворот).

З урахуванням зазначеного, посилання відповідача на те, що за заподіяну шкоду має нести відповідальність особисто ОСОБА_1 помилкові, оскільки за заявленими вимогами перед позивачем має відповідати Військова частина НОМЕР_1 , який належить на праві оперативного управління транспортний засіб, яким в момент вчинення ДТП керувала особа, що виконувала службове завдання відповідача.

Пунктом 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Між тим, згідно п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Як визначено п.22.1 ст.22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Поряд з цим, відповідним пунктом визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В силу п.22.2 ст.22 Закону, відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як визначено п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Також нормою передбачено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що потерпілою в ДТП особою здійснювався відновлюваний ремонт відповідного транспортного засобу; позивач не посилається на те, що потерпіла особа зверталася щодо доплати сплаченої суми з підстав понесення фактичних витрат на ремонт відповідного транспортного засобу.

Таким чином, сплачуючи страхове відшкодування позивач мав зменшити суму, яка підлягала виплаті на визначений відповідно до законодавства податок на додану вартість та виплати її з урахуванням ліміту, встановленого у полісі №АК/3378207, - 100 000грн.

Як зазначає позивач у поясненні, враховуючи, що оцінена шкода (вартість відновлювального ремонту) згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків складає 115052,91грн і така сума визначена з урахуванням ПДВ, відповідна сума мала бути зменшена на розмір податку на додану вартість, зважаючи на не подання доказів здійснення ремонту, та виплачена у межах 100000грн.

Так, як вбачається із звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 529 від 30.01.2018, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 складає 115052,91грн та до такої суми включений ПДВ, який нарахований та є складовою наступних сум:

- вартості складових, що підлягають заміні з урахуванням коефіцієнту зношення 0,5222: 165335,54*(1-0,5222)=78997,32грн;

- вартості метизів, яка є складовою вартості необхідних для ремонту матеріалів 3 306,71грн (а.с.18-20).

Отже, розмір відшкодування мав бути зменшений на суму податку на додану вартість у розмірі: 78997,32-20% + 3306,71-20%=78997,32:120*20+3306,71:120*20= 13166,22+551,12=13717,34грн. Після зменшення суму відшкодування становить: 115052,91-13717,34=101 335,57грн, що більше ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, визначену полісом №АК/3378207 100 000грн.

Таким чином, позивачем обґрунтовано виплачено потерпілій особі 100 000грн та, зважаючи на фактичну виплату такої суми, позивач набув права вимагати її відшкодування від відповідача, який є володільцем транспортного засобу, яким керувала особа, що виконувала службове завдання відповідача.

За таких обставин, заявлені вимоги підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті позову судом збором позову у розмірі 2102грн, апеляційної скарги у розмірі 3153грн, касаційної скарги у розмірі 4204грн, а всього у розмірі 9459грн підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; 02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 8,) 100 000грн сплаченого страхового відшкодування, а також 9459грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату судовим збором позову, апеляційної та касаційної скарг.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова