РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.04.2021Справа № 910/7261/20

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРМЕД"

про стягнення 85 629,89 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" (надалі по тексту також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРМЕД" (надалі по тексту також - відповідач) про стягнення 85 629,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/7261/20 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Після відкриття провадження у справі та дослідження матеріалів позовної заяви, суд встановив, що вказаний позов підлягає залишенню без руху, оскільки позовну заяву подано без додержання вимог пункту 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2020 у справі № 910/7261/20 позовну заяву залишено без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення недоліків.

28.10.2020 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/7261/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/7261/20 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом частин 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із вищевказаною ухвалою у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу - відповідача.

Відповідач не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі домовленості, яка була досягнута між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль", як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОРМЕД", як покупцем, без укладання договору у формі єдиного документа, у період з березня по травень 2019 року, відбулася поставка медичних товарів на загальну суму 100 423,26 грн. (в тому числі ПДВ 20%), що підтверджується видатковими накладними: № 2599 від 25.03.2019 на суму 28 024,37 грн. (з ПДВ 20%); № 3670 від 23.04.2019 на суму 21 560,51 грн. (з ПДВ 20%); № 4675 від 27.05.2019 на суму 50 838,38 грн. (з ПДВ 20%).

Позивач стверджує, що відповідач, отримавши товар, не повернув екземпляр підписаної видаткової накладної № 2599 від 25.03.2019, у зв`язку з чим позивач додатково підтверджує факт здійснення поставки товару на суму 28 024,37 грн. наданими до суду податковою накладною від 25.03.2019 № 791 та квитанцією про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.04.2019, яка зареєстрована в ЄРПН за №.

У позовній заяві позивач вказує, що 14.12.2020 відповідач здійснив часткову оплату за поставлений у березні-травні 2019 року товар у сумі 14 793,37 грн., яку було зараховано в порядку календарної черговості в погашення заборгованості згідно видаткової накладної №2599 від 25.03.2019, у зв`язку з чим, загальна заборгованість по видатковим накладним №2599 від 25.03.2019, № 3670 від 23.04.2019 та № 4675 від 27.05.2019, на дату звернення до суду, становить 85 629,89 грн.

На адресу відповідача (02222, м. Київ, вул. Миколи Лаврухіна,4) позивач надіслав письмову вимогу від 14.02.2020 № 14/02/2020-13, в якій вказує на виникнення заборгованості перед позивачем за поставлений товар у розмірі 85 629,89 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобовязань щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення 85 629,89 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Частино 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 218 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Отже, відсутність договору у письмовій формі як окремого документа не свідчить про відсутність факту його укладення.

Зі змісту видаткових накладних № 2599 від 25.03.2019, № 3670 від 23.04.2019 та № 4675 від 27.05.2019 вбачається, що сторонами досягнуто згоди з таких умов договору, як предмет та ціна договору, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що сторонами було укладено договір поставки у спрощеній формі.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено факт поставки позивачем товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №3670 від 23.04.2019 на суму 21 560,51 грн. та №4675 від 27.05.2019 на суму 50 838,38 грн., які відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Стосовно здійснення поставки товару за видатковою накладною № 2599 від 25.03.2019 на суму 28 024,37 грн., яка не була підписана уповноваженим представником відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач, на підтвердження здійснення господарської операції з поставки товару на суму 28 024,37 грн. надав до суду екземпляр видаткової накладної № 2599 від 25.03.2019 з підписом представника постачальника (позивача), а також податкову накладну від 25.03.2019 № 791 та квитанцію про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.04.2019, яка зареєстрована в ЄРПН за №.

Згідно податкової накладної від 25.03.2019 № 791 отримувачем (покупцем) вказано відповідача, загальна сума коштів, що підлягають сплаті, з урахуванням ПДВ, становить 28 024,37 грн., що підтверджується квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.04.2019, яка зареєстрована в ЄРПН за №.

З огляду на вище викладене, суд приймає надану позивачем видаткову накладну № 2599 від 25.03.2019 разом з податковою накладною від 25.03.2019 № 791 та квитанцією про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 11.04.2019 як належні та допустимі докази, в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження відтворення господарської операції з поставки позивачем товару та отримання зазначеного у вказаній видатковій накладній товару відповідачем на суму 28 024,37 грн.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як зазначає позивач, що не заперечується відповідачем, останнім вартість поставленого товару була оплачена частково в сумі 14 793,37 грн.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з урахуванням названих положень чинного цивільного законодавства, відповідно до умов укладеного сторонами договору у спрощений спосіб, обов`язок відповідача з оплати вартості поставленого позивачем товару мав бути виконаний наступного дня після прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів оплати відповідачем повної вартості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Відповідач відзиву на позовну заяву та будь-яких заперечень по суті спору не надав, тверджень позивача у встановленому законом порядку не спростував.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому, позовні вимоги позивача про стягнення 85 629,89 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРМЕД" про стягнення 85 629,89 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГОРМЕД" (02222, місто Київ, вулиця Миколи Лаврухіна, будинок 4, ідентифікаційний код 39999499) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меркатор Медікаль" (02232, місто Київ, проспект Маяковського, будинок 68, офіс 233, ідентифікаційний код 33228744) 85 629 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень 89 коп. основного боргу та 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.04.2021

Суддя С. В. Стасюк