ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 справа № 914/2546/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Банзули М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фермерського господарства Рисовський, Львівська область, Пустомитівський район, село Зубра

до відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів

про відшкодування шкоди

за участю представників сторін:

від позивача: Рисовський І. Г.;

від відповідача: не з`явився.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Позов заявлено Фермерським господарством Рисовський до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 1 230 170,00 грн. Матеріальна шкода становить 585 170,00 грн., моральна 645 000,00 грн. 29.12.2020 року позивач подав клопотання про збільшення позовних вимог, заявлена сума заборгованості становить 2 457 596,00 грн., з яких 585 596,00 грн матеріальна шкода та 1 872 000,00 грн. моральна шкода.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 03.11.2020 року

Ухвалою від 03.11.2020 року підготовче засідання відкладено на 01.12.2020 року. Ухвалою суду від 01.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 29.12.2020 року. Ухвалою суду від 29.12.2020 року підготовче засідання відкладено на 05.01.2021 року. Ухвалою від 05.01.2021 року здійснено виклик відповідача в підготовче судове засідання на 12.01.2021 року. 12.01.2021 підготовче провадження відкладено на 27.01.2021 року. 27.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 29.01.2021 року.

Ухвалою від 29.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 22.02.2021 року, в задоволенні клопотання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вх. №284/21 від 26.01.2021 року про заміну неналежного відповідача по справі №914/2546/20 відмовлено.

Розгляд справи по суті відкладався 22.02.2021 року на 10.03.2021 року, 10.03.2021 року на 22.03.2021 року.

В судове засідання 22.03.2021 року з`явився представник позивача, відповідач явку повноважного представника не забезпечив.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позивачем подано альтернативні розрахунки завданої шкоди, просив позовні вимоги задоволити.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши, що обом сторонам у справі були створені всі необхідні можливості для подання доказів та пояснень на підтвердження своїх вимог та заперечень, взявши до уваги встановлені Господарським процесуальним кодексом України строки розгляду справи, дійшов висновку про прийняття рішення у справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Рішенням арбітражного суду Львівської області у справі №5/79 від 13.10.1994 року фермерському господарству «Рисовський» присуджено 4 га землі для розширення фермерського господарства, про що виданий відповідний наказ. Зубрянську сільську раду зобов`язано виділити 4 га землі із ділянки 17 га, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас із заготівельного господарства «Львівське» під розвиток фермерства та видати відповідні документи.

Позивач скористатись свої правом на землю не зміг, наказ господарського суду №5/79 від 13.10.1994 року не виконаний, не видано документи на право власності, не проведено державну реєстрацію відведеної земельної ділянки в натурі, не видано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по проекту землеустрою.

Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» констатував порушення ст. 6 п. 1, ст. 13 Протоколу Першого ст. 1 Європейської конвенції про права людини.

Зубрянську сільську раду замінено правонаступником у спірних правовідносинах на Пустомитівську районну державну адміністрацію, а останню на Головне управління Держземагентства у Львівській області.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.01.2020 року по справі №914/1109/19 визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню наказу господарського суду №5/79 від 13.10.1994 року, що привело до тривалого порушення права фермерського господарства «Рисовський».

Невиконанням наказу №5/79 від 13.10.1994 року призвело до заподіяння фермерському господарству «Рисовський» матеріальної та моральної шкоди.

Аргументи відповідача

Згідно із даними Публічної кадастрової карти земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0057, долученої позивачем до матеріалів справи дана земельна ділянка належить до комунальної форми власності, на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Львівській області 17.11.2016 № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 № 53), Головне управління розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення. Зважаючи на вищенаведене та враховуючи всі обставини справи, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області вважає, що є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки не є розпорядником земель комунальної форми власності.

Відповідач вважає, що сума заявлена до стягнення позивачем є абсолютно надуманою, необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справ через відсутній повного складу правопорушення, відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Згідно з даним ЄДРПОУ фермерське господарство «Рисовський» перебуває в стані припинення з 06.02.2008 року.

Видом діяльності Фермерського господарства «Рисовськнй» відповідно до даних ЄДРПОУ зазначено 01.12 овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників (основний). Однак, відповідно до класифікації видів економічної діяльності дк 009:2010 (КВЕД) Національний класифікатор України, затверджених Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики (прийнято та надано чинності Наказ Держспоживстандарту України 11.10.2010 N 457 ( v0457609-10 )) у редакції від 24.02.2020 року, Секція А Сільське господарство, лісове господарство та рибне господарство Розділ 01 не містить такого виду діяльності, як 01.12 овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників (основний).

Жодних доказів на підтвердження понесення матеріальних збитків (договори по кредитних зобов`язаннях, закупівля матеріалів та трактора по кредитах, закупівля продукції для ведення фермерства) позивачем не представлено.

Європейський суд з прав людини в рішенні «Рисовський проти України» не погодився з розрахунками заподіяної шкоди, ввважав їх доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними. Через відсутність належних документів в частині матеріальної шкоди не присуджено жодного відшкодування.

Позивач повинен належними доказами мотивувати моральну шкоду юридичної особи, оскільки матеріальну шкоду Позивач пов`язує саме із здійсненням підприємницької діяльності ФГ «Рисовський».

При цьому, Позивач не представив доказів приниження з боку Відповідача ділової репутації ФГ «Рисовський», посягання на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також вчинення інших дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності фермерського господарства.

Земельна ділянка, яку зазначив Позивач на картографічних даних передана в комунальну власність згідно Додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 року № 13-3101/16-18-СГ.

У свої запереченнях відповідач стверджує, що уточнені позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, які викладені в тому числі у відзиві на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Арбітражним судом Львівської області 10.03.1994 у справі № 5/79 за позовом Фермерського господарства Рисовський до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та Пустомитівської районної державної адміністрації про примусове виділення 4 га землі позов задоволено в частині позовних вимог до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та зобов`язано Зубрянську сільську раду до 10.04.1994 виділити позивачеві 4 га землі із 55 га вільних земель запасу.

Арбітражним судом Львівської області 04.09.1996 у справі № 5/79 винесено ухвалу, якою уточнено п. 2 резолютивної частини рішення від 10.03.1994, а саме: зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству Рисовський 4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства Львівське.

Ухвалою Господарського суду Львівської області було замінено сторону відповідача з Зубрянської сільської ради правонаступником у спірних правовідносинах - Пустомитівською районною державною адміністрацією.

09.04.2013 ухвалою Господарського суду Львівської області здійснено заміну сторони відповідача з Пустомитівської РДА її правонаступником - Головним управлінням Держземагентства у Львівській області.

06.08.2013 Головним управлінням Держземагенства у Львівській області подано до Господарського суду Львівської області заяву про роз`яснення та відстрочку виконання рішення суду, зокрема наказу №5/79, оскільки даний наказ був не зовсім зрозумілий в частині виділення 4 га землі фермерському господарству «Рисовський», так як на момент прийняття рішення у справі № 5/79, був чинний Земельний кодекс 1990 року.

Ухвалою суду від 17.08.2016 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

Згідно із даними Публічної кадастрової карти земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0057 належить до комунальної форми власності, на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру з 1 лютого 2018 року, доручено здійснити передачу земель сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну відповідних об`єднаних територіальних громад.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 року № 13-3101/16-18-СГ здійснено передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, а саме: передано Солонківській сільській раді (Солонківська громада) у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 128,5660 га, які розташовані на території Солонківської сільської ради (Зубрянська, Раковецька, Поршнянська сільські ради) Пустомитівського району згідно з актом приймання-передачі.

Згідно з акту приймання-передачі земельних ділянок сільсьгосподарського призначення із державної у комунальну власність від 06.06.2018 року, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області передає із державної власності, а Солонківська сільська рада (Солонківська сільська об`єднана територіальна громада) приймає у комунальну власність Солонківської сільської ради (Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком.

Земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0057 передана в комунальну власність згідно Додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 05.06.2018 року № 13-3101/16-18-СГ.

Дана ділянка зазначена в додатку за порядковим номером 4, кадастровий номер :03:000:0057.

Господарський суд Львівської області 31.12.2020 року у справі № 5/79 задовольнив заяву Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та замінив боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на його правонаступника Солонківську сільську раду Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням господарського суду Львівської області по справі №914/1109/20 визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню наказу Господарського суду Львівської області № 5/79 від 13.10.1994 року, що призвело до порушення права Фермерського господарства Рисовський.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 жовтня 2011 року «Рисовський проти України» присудив заявнику 8000 євро відшкодування моральної шкоди. Розрахунки матеріальної шкоди вважав доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними, через відсутність належних документів, вважав визначення розміру матеріальної шкоди неможливим і не присудив жодного відшкодування у цій частині. Остаточне рішення відбулось 20.01.2012 року.

Наказ №5/79 на час розгляду справи не виконаний.

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених судом, спір виник через порушене право позивача протиправною бездіяльністю відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994 року.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами частин 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що невиконання відповідачем наказу по справі №5/79 в частині надання документів на право власності, проведення державної реєстрації відведеної земельної ділянки в натурі, надання витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по проекту землеустрою, завдає позивачу моральної шкоди, яка полягає в глибоких переживаннях в зв`язку з позбавленням реалізації своїх прав та життєвих планів, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, невиправданих затрачених матеріальних ресурсів, порушення і втручання у право власності, вчинення дій на заниження престижу та довіри до діяльності позивача та інших його немайнових прав.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Рішенням Господарського суду Львівської області по справі №914/1109/20, яке набрало законної сили 16.02.2020 року, встановлено наступне.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України).

Згідно із статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом сьомим Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України встановлено, що юридичні особи, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України право на постійне користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації такого права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (частина десята статті 79-1 Земельного кодексу України).

З набранням чинності Законом України Про Державний земельний кадастр та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, визначено новий порядок ведення державної реєстрації земельних ділянок.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку.

Відповідно до законодавства державну реєстрацію земельної ділянки здійснюють державні кадастрові реєстратори територіальних органів земельних ресурсів. Державні кадастрові реєстратори наділені широкими повноваженнями щодо проведення реєстрації земельних ділянок. Саме вони приймають рішення про державну реєстрацію земельної ділянки або рішення про відмову у такій реєстрації.

Послідовність проведення державної реєстрації земельної ділянки визначається Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Пунктом 73 Порядку № 1051 передбачено, що державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру: 1) розглядає її разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку; електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку; 2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у пунктах 91 - 137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14. Державний кадастровий реєстратор не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення в паперовій формі.

Правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521.

Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ.

Таким чином, рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру повинно оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

За обставинами справи відповідач мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направляв виконавчій службі, яка займалась примусовим виконання невиконаного судового рішення, відповіді у формі листів. Отже, Господарський суд Львівської області зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про державну реєстрацію відведеної земельної ділянки по виконанню наказу арбітражного суду №5/79 від 13.10.1994 чи відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 815/6094/17 та постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 804/1760/17.

Покликання відповідача про те, що в ході виконавчого провадження було подано на затвердження проект землеустрою не в повній мірі, що відповідає вимогам ст. ст. 25, 50 Закону України «Про землеустрій» та рекомендовано, що для прийняття відповідного рішення щодо розпорядження земельною ділянкою, Головному управлінню слід надати належним чином оформлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - Господарським судом Львівської області відхиляються з огляду на таке.

Згідно із пунктом 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року N 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Відповідно до частини п`ятої статті 79-1 Кодексу формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Разом з тим, пунктом 115 Порядку державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки.

За вказаних обставин Господарський суд Львівської області у справі №914/1109/19 прийшов до висновку визнати порушеним право позивача протиправною бездіяльністю відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994 року.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Позивачем заявлено до стягнення моральну шкоду в сумі 1 872 000,00 грн. за період з 1994 2020 роки в розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, крім того позивачем подано альтернативний розрахунок на суму 480 000,00 грн. за 2010 2019 роки. Первісний розрахунок заявленої до стягнення моральної шкоди становить 645 000,00 грн.

Разом з тим суд відзначає, що позивачу за рішенням Європейського суду з прав людини, остаточне рішення від 20.01.2012 рок у справі «Рисовський проти України» відшкодовано 8 000,00 євро моральної шкоди, тому суд вважає розумним проводити розрахунок моральної шкоди з 20.01.2012 року.

Кінцевою датою розрахунку моральної шкоди необхідно вважати 06.06.2018 року, дата підписання акту приймання-передачі земельних ділянок сільсьгосподарського призначення із державної у комунальну власність за яким, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області передає із державної власності, а Солонківська сільська рада (Солонківська сільська об`єднана територіальна громада) приймає у комунальну власність Солонківської сільської ради (Солонківської сільської об`єднаної територіальної громади) земельні ділянки згідно з додатком. За даним актом перейшла земельна ділянка кадастровий номер :03:000:0057 в додатку за порядковим номером 4.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відтак, виходячи із встановлених у справі обставин, враховуючи вимоги розумності, справедливості та співмірності, розмір моральної шкоди судом визначено виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди, за період 20.01.2012 року по 05.05.2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір мінімальної заробітної плати у період з 20.01.2012 року по 05.05.2018 року, складав:

- з 01.01.2012 по 31.03.2012 1073,00 грн.;

- з 01.04.2012 по 30.06.2012 1094,00 грн.;

- з 01.07.2012 по 30.09.2012 1102,00 грн.;

- з 01.10.2012 по 30.11.2012 1118,00 грн.;

- з 01.12.2012 по 31.12.2012 1134,00 грн.;

- з 01.01.2013 по 30.11.2013 1147,00 грн.;

- з 01.12.2013 по 31.12.2013 1218,00 грн.;

- з 01.01.2014 по 31.12.2014 1218,00 грн.;

- з 01.01.2015 по 31.08.2015 1218,00 грн.;

- з 01.09.2015 по 31.12.2015 1378,00 грн.;

- з 01.01.2016 по 30.04.2016 1378,00 грн.;

- з 01.05.2016 по 30.11.2016 1450,00 грн.;

- з 01.12.2016 по 31.12.2016 1600,00 грн.

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 3200,00 грн.

- з 01.01.2018 по 31.12.2018 3723,00 грн.

Відтак, за період 20.01.2012 року по 05.05.2018 року включно, судом розраховано до стягнення моральну шкоду в розмірі 131 123,85 грн.

Також слід зазначити, що у п. 60 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. справа Рисовський проти України вказано, що одноосібний власник товариства може вважати себе потерпілим від втручання в його особисті права за статтею 1 Першого протоколу в результаті дій, спрямованих проти його товариства (див., серед інших джерел, ухвали щодо прийнятності у справах Анкаркрона проти Швеції (Ankarcrona v. Sweden), заява № 35178/97, від 27 червня 2000 року, Носов проти Росії (Nosovv. Russia), заява № 30877/02, від 20 жовтня 2005 року, а також зазначене вище рішення у справі Гумбатов проти Азербайджану (Humbatov v. Azerbaijan), п. 21). У нещодавній справі Хамідов проти Росії (Khamidov v. Russia) (заява № 72118/01, п. 125, ECHR 2007-XII (витяги)).

Відтак суд вважає, що висновки про тісний зв`язок між інтересом заявника щодо діяльності фермерського господарства як фізичної особи та як власника фермерського господарства так само стосуються і цієї справи.

Отже, розмежування термінів юридична та фізична особи у класичному розумінні цих визначень, наведених в Цивільному кодексі України, щодо даного спору не є правильним.

В решті позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді недотриманого доходу суд зазначає наступне.

Частина 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи.

Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Відтак, враховуючи, що предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) внаслідок протиправної поведінки відповідача, то позивачу необхідно було довести підстави та розмір неодержаних доходів.

Суд відзначає, що саме по собі виділення земельної ділянки не гарантує, що бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області призвела до понесення позивачем матеріальних збитків та є передчасним.

Слід також звернути увагу, що матеріали справи не містять доказів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, крім того позивач перебуває у стані припинення ще з 2008 року (що підтверджується змістом отриманого судом Витягу з ЄДР ЮО,ФОП та ГФ), відтак, можливість одержання доходів є теоретичною та не може бути підставою для її стягнення.

Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача та завданою позивачу матеріальною шкодою.

З огляду на вищенаведене, вимогу позивача про стягнення матеріальної шкоди в у вигляді неотриманого доходу суд вважає необґрунтованою та безпідставною, а тому приходить до висновку відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення моральної шкоди в розмірі 131 123,85 грн., в решті вимог відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України Про судовий збір, судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Враховуючи, що предметом даного спору є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю органу державної влади, в межах наданих повноважень, отже такий позов судовим збором не оплачується.

Відповідно до ч.2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відтак, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору у розглядуваній справі, а позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути 1966,86 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 207, 236-241, 327 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр. Чорновола, 4, ) на користь Фермерського господарства Рисовський (місцезнаходження: 81135, Львівська обл., Пустомитівський р-н.,с. Зубра, ) 131 123,85 грн. моральної шкоди.

3. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр.. Чорновола, 4, ) 1 966,86 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Накази, відповідно до ст. 327 ГПК України, видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://lv.arbitr.gov.ua /sud5015/.

Повний текст рішення складено 01.04.2021 року.

Суддя З.В. Горецька