ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021м. ДніпроСправа № 904/1492/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" (с. Дослідне Дніпровського району Дніпропетровської області)

до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (м. Кам`янське Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договорами на виконання послуг у загальному розмірі 124 681 грн. 73 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - відповідач) заборгованість за договором на виконання послуг № 025-2020/У від 18.02.2020 (договір-1) та договором на виконання послуг № 024-2020/У від 18.02.2020 (договір-2) у загальному розмірі 124 681 грн. 73 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 121 766 грн. 40 коп. - основний борг (заборгованість за надані за договором-1 послуги в сумі 68 515 грн. 20 коп. та заборгованість за надані за договором-2 послуги в сумі 53 251 грн. 20 коп.);

- 2 206 грн. 44 коп. - інфляційні втрати (1 514 грн. 18 коп. - за договором-1 та 692 грн. 26 коп. за договором-2);

- 708 грн. 89 коп. - 3% річних (472 грн. 56 коп. - за договором-1 та 236 грн. 33 коп. - за договором-2).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором на виконання послуг № 025-2020/У від 18.02.2020 (договір-1) та за договором на виконання послуг № 024-2020/У від 18.02.2020 (договір-2) в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг по збиранню, зберіганню та перевезенню для подальшої утилізації сміття в період з листопада по грудень 2020 року, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 121 766 грн. 40 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором-1 за період з грудня 2020 року по січень 2021 року у сумі 1 514 грн. 18 коп. та за договором-2 за січень 2021 року у сумі 692 грн. 26 коп., а також 3% річних за договором-1 за період прострочення з 01.12.2020 по 22.02.2021 у сумі 472 грн. 56 коп. та за договором-2 за період прострочення з 31.12.2020 по 22.02.2021 у сумі 236 грн. 33 коп.

Також позивач просить суд стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 25.02.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 11771/21 від 09.03.2021), в якому він зазначає про те, що не заперечує проти наявності заборгованості, але просить суд відстрочити виконання судового рішення у справі до 01.10.2021, посилаючись на таке:

- між підприємствами АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" та ТОВ "Укрвторутилізація" підписано Акт здачі-приймання робіт №ОУ-0000274 від 18.11.2020 на суму 68 515 грн. 20 коп. та Акт здачі-приймання робіт № ОУ-0000317 від 17.02.2020 на суму 53 251 грн. 20 коп., всього на загальну суму 121 766 грн. 40 коп.; наявність вказаної заборгованості не заперечується;

- АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" є виробником теплової енергії, яку виробляє з природного газу. Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 360 від 13.06.2007 функції з реалізації виробленої АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста, а також повної бази даних споживачів 1,2,3,4 груп станом на 30.09.2011 було вирішено передати до КП КМР "Тепломережі". Правовідносини регулювались договорами поставки теплової енергії у вигляді гарячої води для потреб населення, установ і організацій, що фінансуються із державного та місцевих бюджетів, та інших суб`єктів господарювання. КП КМР "Тепломережі" своєчасно не виконувало зобов`язання зі сплати послуг теплопостачання, у зв`язку з чим було порушено провадження у справ про банкрутство КП КМР "Тепломережі" у справі 904/1334/18. Борг КП КМР "Тепломережі" перед АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" було визнано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 по справі № 904/1334/18 у загальному розмірі 1 597 510 139 грн. 34 коп. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 у справі №904/1334/18 визнано КП КМР "Тепломережі" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік до 21.12.2021. Також 11.02.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" подано заяву № 199/07 від 05.02.2021 про визнання грошових вимог до банкрута на суму 700 934 369 грн. 47 коп. та судового збору у розмірі 4 540 грн. 00 коп., розгляд заяви призначено на 18.03.2021. Всі зазначені рішення суду у справі № 904/1334/18 є в загальному доступі у Реєстрі судових рішень. Таким чином, невиконання грошових зобов`язань одного великого контрагента перед АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" призвело до неможливості виконання підприємством своїх грошових зобов`язань перед іншими контрагентами, в тому числі перед ТОВ "Укрвторутилізація". Майновий стан підтверджений довідкою про фінансовий стан підприємства, яка залучена до матеріалів справи;

- у зв`язку з погіршенням фінансового стану внаслідок зменшення об`ємів виробництва та надходжень, з метою економії коштів за спожиту теплову енергію АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" змушено переходити на скорочений робочий тиждень з нормою робочого часу 24,75 годин з квітня 2021 року;

- АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" перебуває в залежності по виконанню зобов`язань зі сплати заборгованості по договору № 024-2020/У від 18.02.2020 та договору №025-2020/У від 18.02.2020 від виконання зобов`язань КП КМР "Тепломережі";

- фінансовий стан підприємства не є єдиною підставою відстрочення виконання рішення суду. Також відповідач звертає увагу суду на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" вирішено продовжити приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році, в тому числі й АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль". Термін продовження не вказано, тобто вирішено продовжити до завершення або прийняття рішення про виключення;

- примусове виконання рішення буде неможливим в силу пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавчі провадження", відповідно до якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Таким чином, вказані обставини істотно ускладнюють виконання судового рішення у справі, що відповідає вимогам статті 331 Господарського процесуального кодексу України;

- крім того, рішенням Кам`янської міської ради № 2009-44/VII від 09.07.2020 вирішено передати АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" функції з реалізації теплової енергії для потреб опалення споживачів правобережної частини міста Кам`янське та визнати постачальником цих послуг. Таким чином, АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" є стратегічно-важливим об`єктом міста Кам`янське;

- відповідач вказує на те, що рівень оплати за послуги постачання теплової енергії наразі доволі низький, у той же час, АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" планує стягувати заборгованість зі споживачів в судовому порядку в міжопалювальному сезоні і згодом матиме можливість належно виконувати зобов`язання, в тому числі і перед позивачем;

- єдиним шляхом реального виконання зобов`язань є відстрочення виконання рішення суду протягом розумного часу, коли підприємство накопичить необхідні кошти, отримані від фінансових результатів своєї господарської діяльності, і зможе виконати його в добровільному порядку без шкоди для власного фінансового стану, від якого залежить належне виконання функцій теплопостачання в правобережній частині міста Кам`янське.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 13697/21 від 18.03.2021), в якій він зазначає про те, що підстави для надання відповідачу відстрочення виконання рішення у справі, враховуючи визнання останнім заборгованості у повному обсязі, відсутні; свою позицію позивач обґрунтовує наступним:

- заява про відстрочення виконання рішення є передчасною та процесуально безпідставною, оскільки, стаття 331 Господарського процесуального кодексу України передбачає те, що для розстрочення або відстрочення виконання рішення суду має бути рішення суду та розпочате його примусове виконання, та лише після того, як державний виконавець вчинить всі необхідні дії щодо примусового виконання рішення суду, або в ході виконання будуть достеменно встановлені підстави визначені зазначеною статтею для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, суд, за відповідною заявою боржника може прийняти відповідне рішення. Самі по собі ствердження відповідача про неможливість або можливі ускладнення з виконанням рішення суду не можуть бути підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду, такі дані мають бути встановлені об`єктивно в ході примусового виконання рішення;

- надання відстрочення відповідачу у виконанні рішення суду щодо стягнення з відповідача заборгованості та правомірно, з підстав визначених законом та укладеним договором, нарахованих штрафних санкцій без компенсації за цей період збитків позивача, є порушенням прав позивача, який виконав роботу та має право на отримання оплати за неї.

- позивач відзначає, що свідчення відповідача про його дуже складне матеріальне становище не відповідають дійсності, оскільки за даними відкритих джерел інформації, відповідач витрачає кошти не на виконання рішень інших судів та не лише на виплату заробітної плати, а ще й на товари, які не є товарами першої необхідності для продовження підприємницької діяльності. Так, відповідно до даних сайту https://dozorro.org - громадський контроль у сфері закупівель, відповідач у 2021 році (за 3 місяці) заявлено 1 630 закупівель на мільйони гривень, в тому числі офісні меблі, приладдя для кухонь, ароматизатори, послуги друкарень, тощо, а також послуги вивезення сміття та поводження з відходами, за які відповідач не розрахувався з позивачем та стягнення за які є предметом позову;

- крім того, лише труднощі з виконанням рішення суду, а точніше неможливість його виконання протягом 6 місяців, дають можливість здійснити виконання за рахунок держави, яка, відповідно до Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень " гарантує виконання рішень судів, боржниками за якими є державне підприємство, в тому числі відповідач, за рахунок державного бюджету.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 15521/21 від 29.03.2021), в яких останній просить суд поновити строк на подачу даних заперечень та відстрочити виконання судового рішення у справі до 01.10.2021, зазначаючи про таке:

- факт проведення закупівель для підприємницької діяльності не є доказом, що спростовує факт складного матеріального становища, так як факт укладання договору прямо не вказує на наявність коштів;

- основним доказом складного матеріально положення відповідача є довідка про фінансовий склад підприємства, яка залучена до матеріалів справи;

- відповідач зазначає про те, що основною підставою відстрочення виконання рішення суду є неможливість виконання рішення суду у зв`язку з Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 36-р від 16.01.2019 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" та посилається на те, що примусове виконання рішення буде неможливим в силу пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- відповідач вказує на те, що єдиним споживачем АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" теплової енергії для споживачів є КП КМР "Тепломережі", яке має заборгованість на суму близько 3 млрд. грн., а середній відсоток оплати споживачів за послуги з постачання теплової енергії складає тільки 50,5 %;

- відповідач підтримує позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та просить відстрочити рішення суду у справі.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Суд відзначає, що, звертаючись із позовною заявою до суду, позивач визначив ціну позову - 127 519 грн. 26 коп., але у прохальній частині позовної заяви просить стягнути лише такі суми:

- 121 766 грн. 40 коп. - основний борг (заборгованість за надані за договором-1 послуги в сумі 68 515 грн. 20 коп. та заборгованість за надані за договором-2 послуги в сумі 55 125 грн. 18 коп.);

- 2 206 грн. 44 коп. - інфляційні втрати (1 514 грн. 18 коп. - за договором-1 та 692 грн. 26 коп. за договором-2);

- 708 грн. 89 коп. - 3% річних (472 грн. 56 коп. - за договором-1 та 236 грн. 33 коп. - за договором-2), які у загальному розмірі складають 124 681 грн. 73 коп.

При цьому, судом враховано, що за прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 4.3. договорів-1,2 позивач нарахував пеню за договором-1 за період прострочення з 01.12.2020 по 22.02.2021 в сумі 1 892 грн. 14 коп. та пеню за договором-2 за період прострочення з 31.12.2020 по 22.02.2021 в сумі 945 грн. 39 коп., а всього 2 837 грн. 53 коп., але вказані суми в прохальній частині позовної заяви стягнути з відповідача не просить, у зв`язку з чим в процесі розгляду справи судом було відкореговано ціну позову (виходячи з тих сум, які позивач заявив до стягнення з відповідача у прохальній частині позовної заяви).

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 18.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" (далі - виконавець, позивач) та Акціонерним товариством "Дніпровська теплоелектроцентраль" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір на виконання послуг № 025-2020/У (далі - договір-1, а. с. 29-31, 35-37) та договір № 024-2020/У (далі договір-2, а.с. 35-37), відповідно до умов пунктів 1.1.-1.2. яких замовник доручає та оплачує, а виконавець бере на себе зобов`язання власними силами та на власний ризик протягом дії договору, екологічно безпечним способом, надавати (за ДК 021:2015:90510000-5 Утилізація сміття та поводження зі сміттям) послуги по збиранню, перевезенню, зберіганню та передачі відходів, для подальшого їх оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення, згідно вимог чинного законодавства України (далі послуги). Замовник зобов`язується оплатити виконані послуги в порядку та строки, які передбачені договором.

У пункті 7.1. договорів-1,2 сторони визначили, що договори набирають чинності з моменту їх підписання і діють до 31.12.2020, а в частині виконання грошових зобов`язань до їх повного виконання.

Доказів зміни чи визнання недійсними вказаних вище договорів сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами про надання послуг, які підпадають під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1.2. договорів-1,2 передбачено, що найменування відходів та вартість послуг за договором по збиранню, перевезенню, зберіганню та передачі промислових відходів для подальшої їх утилізації зазначаються у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору.

Так, до договорів-1,2 було підписано Специфікації, в яких сторони визначили найменування відходів, ціну за тонну, кількість відходу та вартість з транспортними витратами (а.с.32, 38).

Відповідно до пункту 2.2. договорів-1,2 загальна вартість послуг договору визначається, як сума послуг, яка зазначена у всіх Актах наданих послуг, підписаних сторонами за весь період дії договору.

За умовами пункту 2.4. договорів-1,2 виконавець на підставі даних, отриманих від замовника, та цін, вказаних у Специфікаціях, зобов`язаний не пізніше ніж через 5 робочих днів після їх отримання визначити вартість послуг, які він планує надати та надати замовнику рахунок на свої послуги.

Згідно з пунктом 3.7. договорів-1,2 за результатами виконаних послуг виконавець підраховує об`єм переданих відходів та складає Акт надання послуг в двох примірниках, які передає на підпис замовнику. В акті зазначаються кількість (об`єм) переданих відходів, а також вартість виконаних послуг. Замовник зобов`язується у термін 5 робочих днів розглянути наданий Акт надання послуг та підписати його. Послуги вважаються наданими з дня їх прийняття замовником шляхом підписання Акту наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору-1 позивачем були надані відповідачу послуги по збиранню, зберіганню, перевезенню для подальшої їх утилізації на суму 68 515 грн. 20 коп., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000274 від 18.11.2020 на суму 68 515 грн. 20 коп. (а.с.34).

Крім того, на виконання умов договору-2 позивачем були надані відповідачу послуги по збиранню, зберіганню, перевезенню відходів для подальшої утилізації на суму 53 251 грн. 20 коп., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000317 від 17.12.2020 на суму 53 251 грн. 20 коп. (а.с.40).

Слід відзначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг), який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договорів-1,2 в частині виконання його зобов`язань за ними.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що договори-1,2 є оплатними, і обов`язку виконавця за договором виконати роботу (надати послугу) відповідає обов`язок замовника оплатити вартість виконаних робіт (наданих послуг).

Так, згідно з пунктами 2.5. договорів-1,2 сторони визначили, що замовник повинен оплатити послуги у безготівковий спосіб наступним чином: 100% від суми вказаної у рахунку протягом 3-х робочих днів з моменту його отримання, але не пізніше як за три робочі дні до дати фактичного надання послуги.

Датою платежу вважається дата надходження коштів на розрахунковий рахунок виконавця (пункти 2.6. договорів-1,2).

Проте, всупереч вказаним умовам договорів-1,2 відповідач прийняті за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000274 від 18.11.2020 та № ОУ-0000317 від 17.12.2020 послуги у повному обсязі не оплатив, внаслідок чого за договорами-1,2 утворилась заборгованість в загальній сумі 121 766 грн. 40 коп. (68 515,20 + 53 251,20), що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати наданих позивачем 18.11.2020 та 17.12.2020 послуг на загальну суму 121 766 грн. 40 коп. (за надані за договором-1 послуги в сумі 68 515 грн. 20 коп. та за надані за договором-2 послуги в сумі 53 251 грн. 20 коп.) відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, відповідно до частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, у зобов`язальних правовідносинах вина особа, яка порушила зобов`язання, презюмується і саме на неї покладається обов`язок з доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання.

Вказана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати наданих позивачем послуг в загальній сумі 121 766 грн. 40 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за договором-1 за період з грудня 2020 року по січень 2021 року у сумі 1 514 грн. 18 коп. та за договором-2 за січень 2021 року у сумі 692 грн. 26 коп.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, доданий до позовної заяви (а.с.6), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в загальній сумі 2 206 грн. 44 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за договором-1 за період прострочення з 01.12.2020 по 22.02.2021 у сумі 472 грн. 56 коп. та за договором-2 за період прострочення з 31.12.2020 по 22.02.2021 у сумі 236 грн. 33 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с.6), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 708 грн. 89 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Більше того, у відзиву на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги позивача, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами частини 6 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

У частині 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява про визнання позову підписана в.о. генерального директора Ауловим В.В., повноваження якого підтверджуються наказом № 122-к від 18.05.2020 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отже уповноваженою на це особою.

Більше того, визнання відповідачем позову за встановлених судом обставин (встановленого факту наявності заборгованості за договорами-1,2), не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, у зв`язку з чим приймається судом.

Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги, 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позову слід повернути позивачу, а саме: поверненню позивачу підлягає частина сплаченого судового збору у розмірі 1 135 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, решта судових витрат по справі покладається на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 1 135 грн. 00 коп. - частина витрат по сплаті судового збору.

З приводу клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду до 01.10.2021 суд зазначає наступне.

Так, у статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині також вказується, зокрема, про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Отже, процесуальним законом передбачена можливість надання відстрочки або розстрочки виконання рішення в момент його прийняття, при цьому, підстави для такої відстрочки або розстрочки містяться у статті 331 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду такої заяви на стадії виконання рішення, а саме: підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4 та 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому, на відміну від статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) стаття 331 Господарського процесуального кодексу України не містить вимогу про винятковість випадків, коли може бути відстрочено чи розстрочено виконання рішення суду.

Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення, які заявник повинен довести відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Суд об`єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги зазначені відповідачем підстави для відстрочки виконання рішення суду, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що:

- відповідач, підтверджуючи свою добросовісність, наявність заборгованості під час розгляду справи в суді не заперечував, подав заяву про визнання позовних вимог, яку виклав у відзиві на позовну заяву;

- АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" є виробником теплової енергії, яку виробляє з природного газу. Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 360 від 13.06.2007 функції з реалізації виробленої АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання правобережної частини міста, а також повної бази даних споживачів 1,2,3,4 груп станом на 30.09.2011 було вирішено передати до КП КМР "Тепломережі". Борг КП КМР "Тепломережі" перед АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" було визнано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 по справі № 904/1334/18 у загальному розмірі 1 597 510 139 грн. 34 коп. Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2020 у справі №904/1334/18 визнано КП КМР "Тепломережі" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік до 21.12.2021;

- майновий стан підтверджений довідкою про фінансовий стан підприємства, яка залучена до матеріалів справи;

- рішенням Кам`янської міської ради № 2009-44/VII від 09.07.2020 вирішено передати АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" функції з реалізації теплової енергії для потреб опалення споживачів правобережної частини міста Кам`янське та визнати постачальником цих послуг. Таким чином, АТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" є стратегічно-важливим об`єктом міста Кам`янське;

- заявлене відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення суд розглядає, як таке, що направлене на фактичне та повне виконання рішення суду, а дії відповідача підтверджують, що він не ухиляється від виконання свого обов`язку перед позивачем, визнає наявність заборгованості, але просить суд під час вирішення питання про розстрочення врахувати його матеріальні інтереси та фінансовий стан; господарський суд вважає, що відповідачем доведено наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі.

Отже, судом було описано вище обставини, що підтверджують неможливість негайного повного виконання рішення суду відповідачем.

Таким чином, відповідачем, відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду.

Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, беручи до уваги наявність заперечень позивача з приводу поданого клопотання, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, суд вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду на три місяці. Такий період відстрочення суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Отже, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" до Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про стягнення заборгованості за договорами на виконання послуг у загальному розмірі 124 681 грн. 73 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Клопотання Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" про відстрочення виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" (51925, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця Заводська, будинок 2; ідентифікаційний код 00130820) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" (52071, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Дослідне, вулиця Наукова, будинок 1; ідентифікаційний код 38527887) 121 766 грн. 40 коп. - основного боргу, 2 206 грн. 44 коп. - інфляційних втрат, 708 грн. 89 коп. - 3% річних та 1 135 грн. 00 коп. частини витрат по сплаті судового збору, відстрочивши виконання рішення суду на три місяці.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрвторутилізація" (52071, Дніпропетровська область, Дніпровський район, селище Дослідне, вулиця Наукова, будинок 1; ідентифікаційний код 38527887) частину сплаченого судового збору в розмірі 1 135 грн. 00 коп., перерахованого платіжним дорученням № 1454 (#05) від 19.02.2021, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 31.03.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко