УХВАЛА

31 березня 2021 року

м. Київ

справа № 920/412/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021

у справі № 920/412/20

за позовом Сумської міської ради,

до:

1) Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича;

2) Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації майнових прав" Лебединської районної ради Лєпкової Олени Олександрівни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради,

про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зобов`язання звільнити земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 12.03.2021 надійшла касаційна скарга Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 (повний текст складено 19.02.2021) у справі № 920/412/20, подана 05.03.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями Касаційного господарського суду від 12.03.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) (п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз. 1 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз. 2 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням ч. 1, 3 ст. 310 ГПК України.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

У касаційній скарзі Фізична особа - підприємець Скляров Олександр Олександрович зазначає, що підставами касаційного оскарження є п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 916/1986/18, від 06.08.2019 у справі № 916/2470/18, від 05.06.2019 у справі № 815/3172/18, від 22.11.2019 у справі № 816/1085/16.

Тобто зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження заявник визначив п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України касаційна скарга має містити: формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанову Верховного Суду, в якій зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах. Крім того, в касаційній скарзі має бути посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) чи неправильність їх застосування.

Водночас правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

При цьому саме лише посилання скаржника на окремі висновки, викладені у вказаних постановах не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України та п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки скаржник не зазначає сам висновок, який, на його думку, не був врахований судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, та норму права (пункт, частину, статтю), яку, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні без врахування висновку щодо застосування саме цієї норми права (частини статті), та чи подібні ці правовідносини. Скаржником не наведено належного обґрунтування того, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Тому загальне посилання на невідповідність оскаржуваного судового рішення позиціям Верховного Суду без конкретизації норм (норми) права, неправильно застосованих/порушених судом апеляційної інстанції та висновку Суду щодо їх застосування не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.

Оскільки скаржником не визначено належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень як того вимагає ч. 2 ст. 287 ГПК України та п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали.

Способом усунення недоліків касаційної скарги є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Крім того згідно з п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до п.п. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Приписами абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 у розмірі 2 102 грн.

Предметом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 920/412/20, якою рішення Господарського суду Сумської області від 28.08.2020 скасовано та прийнято нове рішення, яким: позов задоволено (містить дві вимоги немайнового характеру), скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності та про зміни права власності від 05.04.2019 за номером 31053372, внесені державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації майнових прав" Лебединської районної ради Лєпковою Оленою Олександрівною згідно рішення про державну реєстрацію, від 05.04.2019 індексний номер 46337180, про реєстрацію за Скляровим Олександром Олександровичем права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, реєстраційний номер 101, за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 30А, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Склярова Олександра Олександровича звільнити земельну ділянку комунальної власності площею 45 кв.м. за адресою: м. Суми, Білопільський шлях, 30, що була надана для розміщення тимчасової споруди (літнього майданчика) за договором від 30.04.2014 №008/14 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розташування тимчасової споруди в м. Суми, шляхом демонтажу самостійно збудованого нерухомого майна загальною площею 22,45 кв.м., зареєстрованого за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 30 А.

Фізична особа - підприємець Скляров Олександр Олександрович у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 920/412/20 та залишити в силі рішення Господарського суду Сумської області від 28.08.2020, отже належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги у даному випадку є 8 408 грн (2 102 грн. x 2 x 200%).

Проте скаржником до матеріалів касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору. Натомість, у тексті касаційної скарги заявник посилається на п.п. 10, 13 ст. 5 Закону та вказує на те, що він має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Також скаржник вказує на те, що має право на пільги як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи. На підтвердження викладених доводів скаржником додано до касаційної скарги копію посвідчення від 01.10.2020 серія НОМЕР_1 (Категорія 1) учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у 1987 році та копію посвідчення від 27.07.2000 серія НОМЕР_2 про те, що громадянин ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Щодо посилань скаржника на п. 10 ст. 5 Закону, Суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи звільняються від сплати судового збору, якщо вони є позивачами у справі, тобто звернулися з позовом до суду за захистом свого порушеного права або інтересу.

У даній справі Фізична особа - підприємець Скляров Олександр Олександрович є відповідачем, і позовні вимоги пред`явлені до нього з підстав порушення умов договору від 30.04.2014 № 008/14 про встановлення особистого строкового сервітуту відповідачем-1 після 30.04.2019, оскільки останній не звільнив та не повернув позивачу земельну ділянку площею 45,0 кв.м. в м. Суми, вул. Білопільський шлях, 30, тимчасову споруду не прибрав, а 05.04.2019 звернувся до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на тимчасову споруду як на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку з чим пільги встановлені п. 10 ст. 5 Закону не можуть бути застосовані до відповідача - Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича (подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у складі від 27 02.2019 у справі №404/4822/15-ц).

Щодо посилань скаржника на п. 13 ст. 5 Закону, Суд зазначає наступне.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII).

Статтею 4 розділу II цього Закону встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону № 3551-XII).

Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій міститься в ст. 6 Закону № 3551-XII.

Перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни міститься в ст. 7 Закону № 3551-XII.

Статтею 12 розділу III Закону № 3551-XII встановлено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

У ст. 22 ж Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Як зазначалося вище у даній справі Фізична особа - підприємець Скляров Олександр Олександрович є відповідачем, і позовні вимоги пред`явлені до нього з підстав порушення умов договору від 30.04.2014 № 008/14 про встановлення особистого строкового сервітуту відповідача-1 після 30.04.2019, оскільки останній не звільнив та не повернув позивачу земельну ділянку площею 45,0 кв.м. в м. Суми, вул. Білопільський шлях, 30, тимчасову споруду не прибрав, а 05.04.2019 звернувся до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на тимчасову споруду як на об`єкт нерухомого майна, тобто у даному спорі не вирішується питання про порушення прав Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича, передбачених ст. 12 Закону № 3551-XII (подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у складі від 18.12.2019 у справі № ЗП/9901/4/19 (провадження № 11-912заі19).

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст. ст. 12, 22 Закону Закон № 3551-XII.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Оскільки дана справа не пов`язана із захистом порушених прав заявника саме як учасника бойових дій, відсутні правові підстави для звільнення Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича від сплати судового збору за подання касаційної скарги (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10.11.2020 у справі № 686/3922/17 (провадження № 61-15460ск20).

Враховуючи викладене, Фізична особа - підприємець Скляров Олександр Олександрович не звільняється від сплати судового збору на підставі п.п.10, 13 ст. 5 Закону, а тому Суд вказує на те, що скаржнику необхідно сплатити судовий збір та надати суду документ, що підтверджує сплату 8 408 грн за наведеними нижче реквізитами.

- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Враховуючи викладене касаційна скарга Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) викласти касаційну скаргу у новій редакції та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав); 2) надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 8 408 грн.

Щодо клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, то воно буде розглянуто у випадку усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 287-288, 290, 292 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Склярова Олександра Олександровича на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 920/412/20 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Могил С.К.