ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5844/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу
за позовом Чернігівського міського центру зайнятості (14017, м. Чернігів, вул. Попудренка, 14; ідентифікаційний код 21395273)
до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про стягнення 1 496 грн. 45 коп.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Чернігівський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду міста Дніпропетровської області з позовною заявою (вх. №5128/20 від 27.10.2020р.) до відповідача - Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення 1 496 грн. 45 коп. - допомоги по безробіттю.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтями 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2020р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 7-ми днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 30.10.2020відповідно до листа (вх. №52584/20 від 09.11.2020) було усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається, в Чернігівському міському центрі зайнятості в період з 20.12.2017 по 18.06.2018 був зареєстрований як безробітний та відповідно до статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримував матеріальне забезпечення і соціальні послуги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 у справі №825/30/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оперативного командування (Військова частина НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування наказів, поновлення на військовій службі, визнання протправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018, ОСОБА_1 було поновлено на військовій службі з 27.11.2017.

Відповідно до наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) від 22.03.2020 № 42 (по особовому складу), виданого на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 825/30/18, ОСОБА_1 поновлено на військовій службі.

Реєстрація як безробітного ОСОБА_1 припинена відповідно до абзацу 2 пп. 2 п. 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013р. № 198 (який був чинний на момент прийняття даного рішення) у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування.

Згідно довідки (вх№06/157 від 11.03.2020) за період з 27.12.2017 по 03.05.2018 було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 1 496 грн. 45 коп., що підтверджується платіжними дорученнями наданими до матеріалів справи.

Відповідно до частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Враховуючи вищезазначене положення, суд зазначає про обґрунтованість доводів позивача в частині того, що саме оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ), як роботодавець, є належним відповідачем за даним позовом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до відповідача з претензією (вх.№05/636 від 13.03.2020) та повторно з претензією (вх.№05/1534 від 14.05.2020) про відшкодування 1 496 грн. 45 коп. виплаченого матеріального забезпечення, проте відповідач не здійснив виплату у передбаченому законодавством порядку, що стало причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 року "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (надалі - Закон).

Згідно преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи - військовослужбовці Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, внутрішніх військ, військ цивільної оборони, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, органів внутрішніх справ України, звільнені з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію (далі - військовослужбовці), та особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних (частини 1, 2 статті 6 Закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 31 Закону, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до частини 4 статті 35 Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця.

Як встановлено судом, 20.12.2017 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості, де і був зареєстрований з наданням статусу безробітний та відкриттям персональної картки №00021 і, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", йому призначена виплата допомоги по безробіттю.

Згідно Наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) від 22.03.2020 № 42 (по особовому складу), виданого на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі № 825/30/18, ОСОБА_1 поновлено на військовій службі.

Відповідно до довідки позивача допомога по безробіттю виплачувалася ОСОБА_1 з 20.12.2017 по 18.06.2018 та складає 1 496 грн. 45 коп. Доказами, що підтверджують виплату, є платіжні доручення та відомості по виплатам, які містяться в матеріалах справи.

На час розгляду справи доказів перерахування коштів в сумі 1 496 грн. 45 коп. на користь Чернігівського міського центру зайнятості відповідачем не надано.

За таких обставин, сума фактично виплаченого позивачем забезпечення безробітному ОСОБА_1 у розмірі 1 496 грн. 45 коп., під час перебування останнього на обліку в центрі зайнятості, підлягають відшкодуванню відповідачем у відповідності до частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень Закону достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є сам факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що наявність та обсяг заборгованості відповідача у розмірі 1 496 грн. 45 коп. підтверджуються матеріалами справи, які не були спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2102 грн. 00 коп.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Чернігівського міського центру зайнятості (14017, м. Чернігів, вул. Попудренка, 14; ідентифікаційний код 21395273) до Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення 1 496 грн. 45 коп. задовольнити.

Стягнути з Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Чернігівського міського центру зайнятості (14017, м. Чернігів, вул. Попудренка, 14; ідентифікаційний код 21395273) 1 496 (одна тисяча чотириста дев`носто шість) грн. 45 коп. грошових коштів (допомога по безробіттю) та 2 102 грн. (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,
"31" березня 2021 року