ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/12783/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020

у справі №910/12783/20 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС"

про відшкодування 43793,28 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі 43793,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі ( ОСОБА_1 ) страхового відшкодування, згідно договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06/6767327/1602/18 від 10.10.2018, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна відповідальність особи, винної у ДТП ( ОСОБА_2 ).

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не подав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.

З Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 41433 грн відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1989,19 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, з урахуванням доказів, наданих позивачем.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач був позбавлений можливості встановити причини та обставини дорожньо-транспортної пригоди та розмір заподіяної шкоди, що є підставою для відмовити у виплаті страхового відшкодування; відповідач не був залучений до огляду пошкоджень транспортного засобу "Mercedes-Benz GLE 250d 4MATIK" д.р.н.. НОМЕР_1 , який позивачем проводився двічі 14.08.2019 (до дати настання ДТП) та 21.08.2019 (після дати настання ДТП); згідно акту першого акту огляду вартість робіт складає 19437,70 грн, а згідно другого - 43793,28грн, про перше пошкодження позивачем не було повідомлено ні суд ні відповідача. Також просить долучити до матеріалів справи акт огляду транспортного засобу від 14.08.2019 та рахунок від 21.08.2021 до вказаного акту, посилаючись на те, що вказані докази отримані ним лише 27.11.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04 лютого 2021 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 22 лютого 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 08.02.2021, однак не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Щодо додаткових доказів, доданих до апеляційної скарги, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачем в якості нових доказів до апеляційної скарги додано: акт огляду транспортного засобу від 14.08.2019 та рахунок від 21.08.2021 до вказаного акту, посилаючись на те, що зазначені докази отримані ним 27.11.2020, вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Однак, вказані доводи відповідача не відповідають фактичним обставинам, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач листом від 04.11.2019 просив позивача надати докази щодо огляду до спірної ДТП (а.с.23), у відповідь на який позивач листом від 26.11.2019 направив відповідачу копію акту огляду від 14.08.2019, рахунку СТО від 21.08.2019, страхового акту за попереднє ДТП, розрахунку, акту виконаних робіт тощо (а.с. 24). Вказаний лист з додатками відповідач отримав 28.11.2019, що підтверджується копію поштового повідомлення (а.с.25).

Таким чином, відповідач мав вказані докази до прийняття оскаржуваного рішення, був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали суду 07.09.2020, проте, не подав суду ні відзив на позовну заяву, ні вказані докази.

Враховуючи викладене, додані до апеляційної скарги нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 жовтня 2018 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна", як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, був укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №06/6767327/1602/18, за яким був застрахований транспортний засіб "Mercedes-Benz GLE 250d 4MATIK" д.р.н. НОМЕР_1 , 2018 року випуску.

20 серпня 2019 року по вул. Арнаутській у м. Одеса була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Lexus RS 350", д.р.н. НОМЕР_2 , не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечного бокового інтервалу та здійснила зіткнення з автомобілем "Mercedes-Benz GLE 250d 4MATIK" д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушила ПДР України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБ №170393.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 30.09.2019 у справі №522/15630/19 було ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль "Mersedes", д.р.н. НОМЕР_1 , згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 на праві власності.

На виконання умов Договору добровільного страхування ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою № про факт настання події, у якій вказав про вказану ДТП.

21.08.2019 позивачем було оглянуто вказаний транспортний засіб та встановлено наступні пошкодження: крило переднє право, диск колеса передній правий, підкрилок передній правий - задня частина. За результатами огляду було складено акт огляду від 21.08.2021.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, та враховуючи, рахунок від 30.08.2019 виставлений ПрАТ "Одеса-Авто" за попередньо узгоджені робити для ремонту Застрахованого автомобіля (43793,28 грн.), позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого він розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 43793,28 грн. на Філію "Автомобільній дім Одеса" ПрАТ "Одеса-Авто", що підтверджується платіжним дорученням від 03.09.2019 №032607.

Однак, згідно акту виконаних робіт від 20.09.2019, складеного філією "Автомобільній дім Одеса" ПрАТ "Одеса-Авто", вартість виконаних робіт, встановлених запасних частин та матеріалів склала 42433,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом "Lexus RS 350", д.р.н. НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП застрахована у Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" на підставі договору (полісу) АМ/4576149 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 100000 грн., франшиза - 1000).

28.10.2019 позивач направив відповідачу Заяву про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації від 24.10.2019 за вих.№/В, у якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 43793,28 грн протягом семи банківських днів з дати отримання даної вимоги. До заяви були додані копії договору страхування, заяви про факт настання події, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія, адмін.матеріалів, постанови з реєстру, акту огляду з фотодокументами, рахунку СТО, страхового акту, платіжного доручення, довіреності представника.

Листом від 04.11.2019 за вих.№1888 позивач вказав, що водій автомобіля "Лексус" подав повідомлення про подію, а власник автомобіля "Мерседес" із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС" не звертався, автомобіль для огляду не надавав, тому відповідач не міг розпочати розслідування, і не надані підтвердження необхідності заміни колісного диску. Також відповідачем було встановлено, що автомобіль "Мерседес" оглядався 15.08.2019 компанією "Автомобільній дім Одеса" на предмет відновлення за наслідком пошкоджень, які мали місце до заявленої в претензії події, тому просив надати інформацію та документи про всі заявлені події по автомобілю "Мерседес" д.р.н. НОМЕР_1 , причину направлення автомобілю на огляд 15.08.2019, розрахунок вартості відновлювального ремонту, якісні фотографії пошкоджень вказаного автомобіля за результатами оглядів 15.08.2019 та 21.08.2019.

У відповідь на вказаний запит позивача позивач листом від 26.11.2019 направив відповідачу копію акту огляду від 14.08.2019, рахунку СТО від 21.08.2019, страхового акту за попереднє ДТП, розрахунку, акту виконаних робіт від 20.09.2019. Також вказав, що фотознімки пошкодженого ТЗ були направлені на електронну адресу, яка зазначена у запиті.

Вказаний лист з додатками відповідач отримав 28.11.2019, що підтверджується копію поштового повідомлення, однак суму страхового відшкодування не сплатив, а також не повідомив про прийняте рішення за наслідками зазначеної заяви позивача.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 43793,28 грн відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, однак встановив, що позивачем не було враховано, що вартість відновлювального ремонту, згідно акту виконаних робіт, склала 42433,00 грн, а також наявність франшизи в розмірі 1000 грн, у зв`язку із чим задовольнив позов частково, в сумі 41433 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у повній відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №06/6767327/1602/18, за яким був застрахований транспортний засіб "Mercedes-Benz GLE 250d 4MATIK" д.р.н. НОМЕР_1 , 2018 року випуску.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, позивач у даній справі витупає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_2 була застрахована відповідачем у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі полісу №АМ/2153118 з лімітом відповідальності по майну у сумі 100 000,00 грн. та франшизою у розмірі 1000,00 грн.

У постанові Приморського районного суду міста Одесу від 30.09.2019 у справі №522/15630/19 встановлена вина ОСОБА_2 , у вчиненні ДТП та зазначено, що нею у судовому засіданні вина визнана..

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності володільця автомобіля марки "Lexus RS 350", д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , тобто, особи, яка визнала свою винну у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного Закону). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідачем не доведено, що попереднє ДТП, яке зафіксовано актом огляду від 14.08.2019, вплинуло на вартість відновлювального ремонту за результатами ДТП, яке сталось 20.08.2019.

Статтею 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz, застрахованого позивачем, за результатами ДТП 20.08.2019, становила 42433,00 грн, автомобіль 2019 року, отже, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю (згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів), франшиза за полісом становить 1000 грн.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства, суд першої інстанції, на підставі наданих обома сторонами доказів, прийшов до юридично вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 41433 грн грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в іншій частині у позові слід відмовити.

Посилання відповідача на те, що водій автомобіля "Mercedes-Benz" ( ОСОБА_1 ) не повідомив відповідачу про ДТП, що за його доводами є порушенням п.33.1.4 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки зі змісту вказаної статті вбачається, що відповідачу про настання дорожньо-транспортної пригоди повинна була повідомити застрахована ним особа, тобто водій автомобіля "Lexus RS 350" - ОСОБА_2 і з листа відповідача від 04.11.2019 вбачається, що вказана особа подавала відповідачу повідомлення про подію.

Також є безпідставним посилання відповідача на положення ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким встановлені підстави для відмови у здійсненні відшкодування (зокрема - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом), оскільки позивач виконав всі свої обов`язки та надавав відповідачу всі документи, необхідні для розгляду його заяви, однак відповідач, в порушення статей 36, 37 вказаного Закону, не виплатив суму страхового відшкодування та не прийняв рішення про відмову у виплаті.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.03.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

М.Г. Чорногуз