ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/2442/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Лінник І.А.,

за участю представників сторін:

від позивача Сєбова О.І., Коваліш К.В.,

від відповідача Тодорашко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2021 (суддя Лічман Л.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

про стягнення 1 274 647,81 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2020 року ТОВ «Спільне підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» (далі Товариство, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до ДП «АМПУ» в особі Чорноморської філії (далі Адміністрація, відповідач) про стягнення збитків в розмірі 1 274 647,81 грн. (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 13.10.2020).

Позов обґрунтований тим, що 22.12.2017 між Адміністрацією та Товариством було укладено договір, за яким позивачу забезпечується доступ до причалу(ів) №№ 1, 3, 5, 6, 10-12 Іллічівської філії Адміністрації. Послуга надається на платній основі з метою забезпечення виконання Товариством вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використанням причалу(ів). На виконання договору Товариство на причалі № 11 відвантажено навалом на судна на експорт ріпак.

Позивач зазначає, що відповідно до абз. 12 п. 3 розділу ІІ Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 (із змінами) встановлено, коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину), до цих ставок за послуги для вантажу «Зернові вантажі (у томі числі насіння), що перевантажуються навалом» застосовується коефіцієнт 0,7, однак в додатках до рахунків на оплату ріпак кваліфіковано Адміністрацією як насіння технічних культур та позбавлено Товариства права на нарахування понижувального коефіцієнту 0.7, передбаченого вказаним наказом № 541.

На думку позивача заявлена до стягнення сума, фактично є збитками, які понесені позивачем внаслідок незастосування відповідачем понижувального коефіцієнту 0.7 на застосування якого, Товариство має право. Позивач мусив сплатити усю суму за рахунками з метою залишити можливість Товариству відвантажувати на експертом вантажі у морському порту.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.01.2021 позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що ріпак відноситься до олійних культур та вантаж ріпаку є зерновим вантажем, при перевантаженні якого навалом на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин до ставок за послуги Адміністрації застосовується коефіцієнт 0,7. Викладене не враховано відповідачем, який хибно звужує перелік зернових вантажів, зводячи його виключно до вантажів зернових культур.

Крім цього, суд першої інстанції встановив, що в діях Адміністрації наявний повний склад елементів господарського правопорушення у вигляді завдання Товариству збитків.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Товариство звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що насіння ріпак не відноситься до зернових (хлібних) та зернобобових культур, а відноситься до насіння (олійних культур). Висновок суду що ріпак відноситься до зернових вантажів зроблено без врахування тарифно-статистичної номенклатури та невірного тлумачення абз. 12 п. 3 розділу ІІ Тарифів Наказу №541. Апелянт вважає що вказаний абзац передбачає застосування коефіцієнту 0.7 виключно до зернових вантажів, оскільки рапс хоч і є насінням, однак він відсутній в розділі Зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажується навалом в додатку 2 до Тарифів Наказу №541.

18.03.2021 до суду від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції прийнятим при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, позивач просить суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 31.03.2021 надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню, рішення господарського суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судому засіданні 31.03.2021 представники позивача надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтовані та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.12.2017 між Адміністрацією та Товариством (Портовим оператором) укладено договір № 168-П-АМГІУ-17, предметом якого є забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів) №№ 1, 3, 5, 6, 10, 11, 12 Іллічівської філії Адміністрації. Послуга надається на платній основі з метою забезпечення виконання Портовим оператором вантажно-розвантажувальних робіт та надання послуг із використанням причалу(ів)...

На виконання договору Товариство на причалі № 11 морського порту «Чорноморськ» відвантажено на експорт рапс, який навантажувався навалом на судна Cielo Di Valparaiso, Rising Wind, N Bonanza, Elbabe, Medi Astoria, Astra Centaurus, Sudety.

Для оплати вартості послуг Адміністрації, пов`язаних із забезпеченням доступу Портового оператора до причалу, виставлено рахунки з ПДВ та акти наданих послуг на загальну суму 4 248 826,05 грн..

Товариство оплатило в повному обсязі виставлені Адміністрацією рахунки та звернувся до суду з відповідним позовом, в якому зазначає, що внасідок не застосування до нього коефіцієнту 0,7 до плати за послуги із забезпечення доступу до причалів, йому було завдано збитків.

Так, п. 3.1. укладеного між сторонами Договору № 168-П-АМГІУ-17 передбачено, що нарахування плати за послуги із забезпечення доступу Портового оператора до причалу(ів), що перебуває(ють) у господарському віданні Адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541 «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 за № 1608/28053 (далі Наказ № 541).

Відповідно до абз.1 п.3 розділу ІІ Наказу № 541 нарахування плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу здійснюється шляхом множення кількості вантажу, за яку здійснюється нарахування плати, визначеної у одиницях виміру згідно з п.1 цього розділу, на ставку за ці послуги для відповідного вантажу, визначену відповідно до п.2 цього розділу.

За правилами останнього абзацу цього пункту у випадку коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину), до цих ставок за послуги для вантажу «Зернові вантажі (у томі числі насіння), що перевантажуються навалом» застосовується коефіцієнт 0,7.

В додатках до рахунків на оплату перевантажений ріпак кваліфіковано Адміністрацією як насіння технічних культур та позбавлено позивача права на нарахування понижувального коефіцієнту 0,7, передбаченого Наказом № 541.

В пункті 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зазначено, що зерно це плоди зернових, зернобобових та олійних культур, які використовуються для харчових, насіннєвих, кормових та технічних цілей.

Таким чином, у сфері правового регулювання питань, пов`язаних з обігом зерна, останнє має більш широкий зміст, ніж у рослинництві, та включає не тільки плоди зернових культур, а й зернобобових та олійних культур.

Враховуючи вище встановлене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ріпак відноситься до олійних культур, проти чого сторони не заперечують, та є зерновим вантажем, до якого застосовується коефіцієнт 0,7. Викладене не враховано відповідачем який хибно звужує перелік зернових вантажів, зводячи його виключно до вантажів зернових культур.

Щодо стягнення збитків, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також, статтею 224 ГК України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачається, що в діях відповідача наявні :

протиправна поведінка - Адміністрацією виставлено рахунки на оплату та отримано названі в них грошові кошти без урахуванням понижувального коефіцієнту 0,7, передбаченого Наказом № 541;

збитки - в контексті ст.ст.224,225 ГК України збитками являються додаткові витрати Товариства у сумі 1 274 647,81 грн. з ПДВ (4 248 826,05 грн. (загальна суми рахунків), помножена на коефіцієнт 0,7, це вартість послуг Адміністрації (2 974 178,24 грн.), в той час як решта коштів у розмірі ціни позову є додатковими витратами Портового оператора, які він не мав би нести за умови належного виконання договору Адміністрацією);

причинний зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками - в результаті того, що Адміністрація проігнорувала існуючий в неї обов`язок зменшити вартість власних послуг, позивачем додатково витрачено кошти;

вина - Адміністрацією порушено положення п.3.1 договору від 22.12.2017 № 168-П-АМГІУ-17, будучи обізнаним про необхідність визначення плати на підставі Наказу № 541, тобто всі елементи складу господарського правопорушення у вигляді завдання Товариству збитків, у зв`язку з чим, судова колегія погоджується з висновком господарського суду про задоволення позову у повному обсязі.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції, що ріпак відноситься до зернових вантажів зроблено без врахування тарифно-статистичної номенклатури та невірного тлумачення абз. 12 п. 3 розділу ІІ Тарифів, Наказу №541. Дані доводи спростовуються матеріалами справи та висновками суду першої інстанції з посиланням на Закон України «Про зерно та ринок зерна в Україні». Так, крім іншого, судом першої інстанції було встановлено, що насіння ріпаку, навантажене навалом, в розумінні законодавця є різновидом зернового вантажу, а, відтак, до господарських операцій з його використанням слід застосовувати ставку за послуги Адміністрації, помножену на коефіцієнт 0,7.

Інші наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) залишить без змін, рішення Господарського суду Одеської області від 19.01.2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.04.2021.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

Савицький Я.Ф.