ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2021 Справа № 917/38/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Темро", вул. Паркова, 3, оф. 4, м. Городок, Городицький район, Львівська область, 81500

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод", вул. Індустріальна, 2, м. Лубни, Полтавська область, 37500

про стягнення 768 213,80 грн. основного боргу, 30 330, 98 гра пені, 18 973, 93 грн. інфляційних збитків, 7 582,75 грн. 3% річних, 17 828, 48 грн. штрафу за договором поставки №11/06_19 від 11.06.2019 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники сторін:

від позивача: Берестецький Т.Б.

від відповідача: не з`явились

Обставини справи: 11.01.2021 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Темро" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" про стягнення 996 140,34 грн.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав оплату поставленого товару у визначений Договором поставки №11/06_19 від 11.06.2019 року строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Ухвалою господарського суду Полтавської області суду від 14.01.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 11.02.2021 року на 11:00.

02.02.2021 року на адресу господарського суду Полтавської області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №917/38/21.

Ухвалою від 03.02.2021 року суд відмовив у задоволенні заяви позивача про участь у судовому засіданні 11.02.2021 року на 11:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №917/38/21 в господарському суді Полтавської області .

08.02.2021 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (арк. с. 58). У своїй заяві позивач повідомив суду, що відповідачем було частково виконано умови договору та перераховано на рахунок ТОВ «Темро» 123 210,4 грн., з огляду на що, позивач просив суд стягнути з ТОВ «Лубенський молочний завод» на користь позивача 768213,80 грн. основного боргу, 30 330, 98 гра пені, 18 973, 93 грн. інфляційних збитків, 7 582,75 грн. 3% річних, 17 828, 48 грн. штрафу, а також судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 14 492,11 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 грн. До заяви позивачем додано докази часткової оплати відповідачем та докази направлення заяви на адресу відповідача.

10.02.2021 року від відповідача надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання та надання відповідачу 15 днів з дня закінчення карантину для надання відзиву на позов (арк. с. 63).

10.02.2021 року від позивача також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника та проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 11.02.2021 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про надання відповідачу 15 днів з дня закінчення карантину для надання відзиву на позов; задовольнив клопотання учасників справи про відкладення підготовчого засідання; прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 05.02.2021 року ( вх. № 1459 від 08.02.2021 року); відклав підготовче засідання на 11.03.2021 р. на 09:00 год.; задовольнив клопотання представника позивача - Берестецького Т. Б. про участь у судовому засіданні господарського суду Полтавської області 11.03.21 р. о 09:00 год. по справі № 917/38/21 у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів (арк. с. 66-68).

12.03.2021 року від відповідача по пошті в паперовому вигляді до суду надійшло клопотання про перенесення підготовчого засідання та надання відповідачу 15 днів з дня закінчення карантину для надання відзиву на позов (поданого відповідачем на електронну адресу суду 10.02.2021 року та вже вирішене судом в ухвалі від 11.02.2021 року).

11.03.2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач повідомив суду, що 09.03.2021 року на його адресу від відповідача надійшов акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2020 року. До заяви позивачем додано акт звірки від 31.12.2020 року.

Ухвалою від 11.03.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 01.04.2021 року на 10:00 год.

В судове засідання 01.04.2021 року відповідач не з`явився, про місце, дату і час його проведення був повідомлений належним чином, поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 11.03.2021 року в матеріалах справи (арк. с. 82).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 01.04.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок набрання рішенням чинності, порядок і строки його оскарження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

11.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Темро" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод" укладено Договір поставки № 11/06_19 (арк. с. 8-9).

В укладеному Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне:

- постачальник зобов`язується поставляти покупцю товар, згідно асортименту та кількості, визначених покупцем (п.1.1. Договору);

- документом, що визначає асортимент, кількість та ціну товару, поставленого за даного договору, є накладна постачальника з відміткою (підписом) покупця про отримання (п.1.2. Договору);

- покупець бере на себе зобов`язання приймати товар, визначений даним договором та оплачувати його (п.1.3. Договору);

- загальна сума договору складається з суми накладних та додаткових рахунків (п.1.4. Договору);

- право власності на куплений товар переходить до покупця в момент отримання постачальником довіреності на поставлений товар або товарної накладної зі штампом покупця та підписом довіреної особи, що засвідчує факт передачі товару покупцю (п. 2.4. Договору);

- приймання продукції засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін відповідних накладних (п. 2.6. Договору);

- розрахунки за поставлений товар здійснюються почергово в хронологічному порядку виникнення заборгованостей (за накладними) національною валютою України в безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів від дати накладної (п. 3.2. Договору);

- у випадку протермінування вказаних у п. 3.2. договору платежів покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.5.2. Договору);

- у випадку необґрунтованої відмови у виконанні даного договору однією із сторін винна сторона зобов`язана компенсувати всі збитків іншій, а також оплати штраф у розмірі двох відсотків від вартості товару (п.5.4. Договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору 10.06.2020 року, 02.07.2020 року та 14.09.2020 року позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 009 353,00грн. Дана обставина підтверджується наявними у матеріалах завіреними копіями: видаткових накладних №2504 від 10.06.2020 року на загальну суму 177 928,80 грн., №2901 від 02.07.2020 року на загальну суму 233 210,40 грн., №4268 від 14.09.2020 року на загальну суму 598 213,80 грн.; довіреностями виданими відповідачем на отримання цінностей №274 від 16.06.2020 року, №319 від 05.07.2020 року, №439 від 30.09.2020 року (арк. с. 10-18).

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого за Договором товару здійснив частково і за ним рахується заборгованість в сумі 768 213,80 грн.

02.12.2020 року позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 30.11.2020 року про погашення існуючої заборгованості за договором поставки №11/06_19 від 11.06.2019 року (арк. с. 25-26). Однак повну оплату отриманого за договором товару відповідач так і не здійснив.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 842 929,94 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки №11/06_19 від 11.06.2019 року, з яких: 768 213,80 грн. основний борг, 30 330,98 грн. пеня, 18 973,93 грн. інфляційні втрати, 7 582,75 грн. 3% річних 17 828,48 грн. штраф.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: завірену копію Договору поставки №11/06_19 від 11.06.2019 року, завірені копії видаткових накладних №2504 від 10.06.2020 року, №2901 від 02.07.2020 року, №4268 від 14.09.2020 року, завірені копії довіреностей №274 від 16.06.2020 року, №319 від 05.07.2020 року, №439 від 30.09.2020 року, завірені копії банківських виписок; завірену копію претензії з доказами її направлення відповідачу, копію акту звірки взаємних розрахунків, розрахунок пені, 3% річних, інфляційних, штрафу.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконував зобов`язання за вищезазначеним договором щодо здійснення ним поставки товару в загальній сумі 1 099 353,00 грн., тоді як відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором не повністю оплатив отриманий товар і заборгованість останнього складає 768 213,80 грн.

Крім того, факт наявності заборгованості у відповідача також підтверджується підписаним між сторонами актом звірки взаємних розрахунків (арк. с. 77).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати вартості поставленого товару і позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно до пункту 5.2. Договору у випадку протермінування вказаних у п. 3.2. договору платежів покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.4. Договору сторони погодили, що у випадку необґрунтованої відмови у виконанні даного договору однією із сторін винна сторона зобов`язана компенсувати всі збитків іншій, а також оплати штраф у розмірі двох відсотків від вартості товару.

Тобто, при укладені Договору сторони дійшли згоди щодо стягнення одночасно штрафу та пені у разі невиконання відповідачем умов договору, тому їх одночасне застосування не суперечить вимогам чинного законодавства України та умовам укладеного між сторонами договору. Положеннями ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 09.02.2018року у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача: 30 330,98 грн. пені, 7 582,75 грн. 3% річних, 18 973,93 грн. інфляційних та 17 828,93 грн. штрафу (розрахунки арк. с. 2-5).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, 3% річних, інфляційних та штрафу суд звертає увагу на наступне.

При нарахуванні пені, 3% річних позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення, а саме без врахування положень пункту 3.2. Договору та ст. 254 ЦК України.

Так, п. 3.2. договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений товар здійснюються почергово в хронологічному порядку виникнення заборгованостей (за накладними) національною валютою України в безготівковій формі шляхом переказу коштів на поточний банківський рахунок постачальника протягом 45 календарних днів від дати накладної.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Крім того, позивачем не враховано приписи пункту 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з п.8.1 ст.8 цього Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

При нарахуванні штрафу позивачем не враховано поведену відповідачем 30.12.2020 року оплату за товар по договору в сумі 20 000,00 грн., оскільки зазначена оплата відбулася до звернення відповідача до суду (позивач звернувся до суду згідно відбитку поштового штемпеля на конверті 04.01.2021 року).

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3", до стягнення підлягає пеня в сумі 29 130,78 грн. грн., 3% річних в сумі 7 282,71 грн., інфляційних в сумі 18 953,37 грн. та штрафу в сумі 17 428,48 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 768 213,80 грн. основного боргу, 29 130,78 грн. пені, 7 282,71 грн. 3% річних, 18 953,37 грн. інфляційних, 17 428,48 грн. штрафу, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Судовий збір в частині поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог в сумі 1848,15 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" після надходження від позивача відповідного клопотання.

Позивачем також заявлено до стягнення 30 000 грн. витрат на правову допомогу.

Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В ч. 3 ст. 126 ГПК України вказано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивачем заявлено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 30 000,00 грн.

В підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надано: Договір про надання правничої допомоги №1/27/11/20 від 27.11.2020 року з укладений між ТОВ "Темро" та адвокатом Берестецьким Т.Б., акт прийняття-передачі наданих послуг від 31.12.2020 року до договору про надання правничої допомоги №1/27/11/20 від 27.11.2020 року, розрахункову квитанцію серія ТМР №17022010 від 31.12.2020 року на суму 30 000,00 грн., ордер на надання правничої допомоги №1043948 від 25.10.2021 року адвоката Берестецького Т.Б., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Берестецького Т.Б (арк. с. 27-32,45-46).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оскільки позовні вимоги задоволені судом частково, то витрати на правову допомогу на підставі ст. 129 ГПК України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача частково пропорційно розміру задоволених позовних вимог - в сумі 29 931,64 грн.

Керуючись статтями 129,231,232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лубенський молочний завод", вул. Індустріальна, 2, м. Лубни, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код 3005228) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Темро", вул. Паркова, 3, оф. 4, м. Городок, Городицький район, Львівська область, 81500, ідентифікаційний код 42707746) 768 213,80 грн. основного боргу, 29 130,78 грн. пені, 7 282,71 грн. 3% річних, 18 953,37 грн. інфляційних, 17 428,48 грн. штрафу, 12 615,14 грн. витрат по сплаті судового збору, 29 931,64 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 06.04.2021 року

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.257 ГПК України).