ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2021 р. Справа № 917/41/20
про скасування запису про проведену державну реєстрацію прав
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання.
Ухвалою від 14.01.2020р. судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 11.02.2020р. на 10-30 год.
В позові прокурор зазначив, що розпорядженням голови Гребінківеької районної державної адміністрації № 97 від 07.03.2012 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування КП «Каліиіна-2008» земельної ділянки площею 608,8294 га.
Відповідно до вихідної земельно-кадастрової інформації проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок КГІ «Калініна-2008», формування земельних ділянок здійснено за рахунок земель державної форми власності, в тому числі земель лісового фонду (ліси та інші лісовкриті площі - 257, 8570 га, у тому числі: лісові землі - 246,1895 га, з них: полезахисні лісосмуги - 28,0417 га, інші захисні насадження - 218,1478 га, чагарники - 11,6675 га) та земель водного (відкриті заболочені землі - 15,1455 га, в тому числі: болота низинні -15,1455 га, внутрішні води - 16,8463 га, у тому числі: штучні водотоки - 11,3621 га, ставки - 5,4842 га).
Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 539 від 19.12.2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 541,4010 га зa межами населених пунктів Березівської сільської ради та передано вказані земельні ділянки в постійне користування КП «Калініна-2008» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 3 вказаного розпорядження зобов`язано КП «Калініна - 2008» посвідчити право постійного користування земельною ділянкою державним актом на право постійного користування.
Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації №280 від 11.11.2013 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 19.12.2012 року №539 «Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок КП «Калініна-2008» в постійне користування за межами населених пунктів Березівської сільської ради» п. 3 виключено.
- номер запису про право власності 3322867 від 11.11.2013, яким зареєстровано право державної власності за Гребінківською районною державною адміністрацією Полтавської області на підставі рішень Гребіиківської районної державної адміністрації №539 від 19.12.2012 та №280 від 11.11.2013;
- номер запису про інше речове право 3325166 від 11.11.2013, яким зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за Комунальним підприємством «Каліпіна-2008» на підставі рішень Гребінківської районної державної адміністрації №539 від 19.12.2012 та №280 від 11.11.2013.
Посилаючись на ч.ч.1,2 ст. 20, ч. 1 ст. 55 ч. 1 ст. 58, ч.ч 3,4 ст. 122, ч.1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття вищезазначених розпоряджень) прокурор зазначає, що повноваження райдержадміністрації визначаються та обмежуються саме видами дозволеного використання в межах відповідної категорії земельної ділянка за цільовим призначенням.
Відтак, у районної державної адміністрації відсутні повноваження для розпорядження землями водного фонду (окрім випадку передачі земель водного фонду для ведення водного господарства) та земель лісогосподарського призначення, а тому такі наявні у обласної державної адміністрації.
При цьому, за змістом положень ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з органом лісового господарства, а водного фонду, підлягає також погодженню з органом водного господарства.
Однак, проект землеустрою, яким змінено цільове призначення земель лісового та водного фондів, не містить відомостей про його погодження з відповідними органами лісового та водного господарства.
Посилаючись на ст. 57 ЗК України, ст. 17, 57 Лісового кодексу України, прокурор зазначає, що всупереч цим нормам, Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення вищевказаної земельної ділянки не надавалося.
Наведені приписи зазначених норм матеріального права, як зазначає прокурор, свідчать про те, що землі водногофонду можуть використовуватися лише відповідно до їх цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності. Тобто, передача земель водного фонду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не передбачено приписами законодавства.
У зв`язку з цим, зміна цільового призначення земель водного та лісового фондів на землі для ведення товарної сільськогосподарського виробництва без дотримання встановленого законом порядку та невиконання приписів закону щодо особливого режиму використання земель лісового та водного фондів може призвести до знищення та забруднення відповідних природних утворень у вигляді лісових насаджень та водних об`єктів.
Водночас, як зазначає прокурор, розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 539 від 19.12.2012, зі змінами, внесеними до нього розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 280 від 11.11.2013, є не нормативними актами органу влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельних ділянок, оскільки у такої особи виникло право постійного користування і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, які зареєстровані у встановленому законом порядку.
Таким чином, питання скасування розпоряджень голови Гребінківської районної державної адміністрації не ставиться.
Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - незаконної передачі земель лісового та водного фондів в постійне користування для цілей, несумісних з правовим режимом використання земель вказаної категорії, а також суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу, лісів та вод - національного багатства України та лісів та вод як джерел задоволення потреб суспільства в лісових та водних ресурсах.
Прокурор в позові зазначає, що води та землі водного фонду України та ліси і землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позиціїєю Європейського суду з прав людини, наведеною в п. 54 рішеннія у справі «Трегубенко проти України».
Відповідно до ст. 28 Лісового кодексу України питання здійснення контролю за дотриманням лісового законодавства та питання збереження лісів покладена на центральні органи з питань лісового господарства у сфері лісових відносин та територіальні відділення цього органу на місцях.
Відповідно до Положення про Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 12.11.2012 №406, таким територіальним відділення в Полтавській області є Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства.
За змістом п. 2.2.28 Положення про Полтавське обласне управління водних ресурсів, затвердженого Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 20.09.2011 №178, дане управління погоджує проекти землеустрою, що розробляються з метою вилучення, надання, зміни цільового призначення земель водного фонду.
При цьому, розпорядником оспорюваної земельної ділянки з огляду на ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції на час прийняття розпоряджень та державної реєстрації) є Полтавська обласна державна адміністрація.
У зв`язку з цим, позов пред`явлено прокурором в інтересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації, Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства, оскільки передача лісів та земель водного фонду в постійне користування всупереч встановленого законом порядку істотно суперечить інтересам держави, а органи до компетенції яких віднесені відповідні повноваження заходи для захисту інтересів держави не вживають протягом тривалого часу, що обумовлює необхідність звернення з даним позовом прокурора.
В позові також зазначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).
Враховуючи вимоги ст. ст. 1, 88, 89 Водного кодексу України, ст. 59, 60, 61 Земельного кодексу України законодавцем визначено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких можуть надавати у власність та передавати в користування органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.
Чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п`ять випадків, коли їх може бути передано в користування, з урахуванням наявності імперативної заборони їх розорювання.
Таким чином, як зазначає прокурор, законно набути право постійного користування на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення та водного фонду із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не могла жодна юридична чи фізична особа, в тому числі й відповідач.
Натомість, КП «Калініна-2008» набуло спірну земельну ділянку в користування у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформленння права постійного користування відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки рішень, зміни цільового призначення землі всупереч вимог закону.
Фактично, як зазначає прокурор, відбулась незаконна зміна цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення та земель водного фонду, яку було передано в постійне користування на користь юридичної особи.
Однак, в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 11 Лісового кодексу України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) та явних і видимих, характерних для земель водного фонду (ст.ст.1.3.4. ВК України) відстань до природних водойм (озер) (ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України) спірної земельної ділянки, користувач знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що ліс і ділянка передані в його коригування з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки в користування під обгрунтований сумнів.
Оскільки ліси та водний фонд є невід`ємними елементами екосистеми, незаконна передача земель лісового та водного фондів призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

28.01.2020р. від відповідача-2 до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду відповідно до п.1 ч.1 ст. 226 ГПК України (вх. №1000), у якому відповідач-2 зазначає, що у прокуратури відсутні законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності.
11.02.2020р. ухвалою суду зупинено провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.
Лубенська місцева прокуратура Полтавської області у запереченні на клопотання про залишення позову без розгляду (вх. №1831 від 14.02.2020р.) зазначає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підпадають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Прокуратура зазначає, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання - незаконної передачі земель лісового і водного фондів в постійне користування для цілей, несумісних з правовим режимом використання земель вказаної категорії, а також суспільних інтересів загалом, права власності на землю українського народу, лісів та вод - національного багатства України та лісів та вод, як джерел задоволення потреб суспільства в лісових та водних ресурсах.
Ухвалою суду від 23.07.2020р. поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 15.09.2020р. на 10-00 год.
15.09.2020р. ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, відкладено розгляд справи на 29.10.2020р. на 11-30 год.
Позивач-1 зазначає, що зміна цільового призначення спірних земельних ділянок відбулась із порушенням ч.ч.1,2 ст. 20 Земельного кодексу України, а саме - без дотримання встановленого законом порядку отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача, без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства. КП "Калініна-2008" не є лісокористувачем та не в праві використовувати лісові ресурси.
Щодо земель водного фонду, якими користується КП "Калініна-2008", позивач - 1 зазначив, що прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а в її межах забороняється розорювання земель, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), а водні об`єкти, які розташовані на вказаній земельній ділянці, не можуть бути передані в оренду зацікавленим особам, у жителів територіальної громади відсутня можливість доступу до сінокосів і місць випасання худоби. КП Калініна-2008 не є ні власником ні орендарем водних об`єктів, які розташовані на вказаній земельній ділянці. Спірна земельна ділянка не може використовуватися для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Позивач - 1 зазначає, що у райдержадміністрації були відсутні повноваження для передачі вказаної земельної ділянки у постійне користування КП Калініна-2008 згідно ст. 122 Земельного кодексу України, а таке право надано Полтавській обласній державній адміністрації.
КП "Колгосп ім. Калініна" та КП "Калініна-2008" є два різних підприємства, які утворені за різними ідентифікаційними кодами та існують одночасно і не залежать один від одного. Дані підприємства слід розглядати як не пов"язані між собою, оскільки відомості щодо їхнього правонаступництва відсутні.
Ухвалою суду від 29.10.2020р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 22.12.2020р. на 11-00 год.
В судовому засіданні 22.12.2020р. оголошено перерву до 11.02.2021р. до 10-00 год, про що зазначено в ухвалі суду.
Лубенська місцева прокуратура Полтавської області у поясненнях (вх. № 720 від 21.01.2021р.) зазначає, що оскільки розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 539 від 19.12.2012, зі змінами, внесеними до нього розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації № 280 від 11.11.2013, є ненормативними актами органу влади, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання, й скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельних ділянок, оскільки у такої особи виникло зареєстроване у встановленому законом порядку право постійного користування, питання скасування розпорядження голови Гребінківської районної державної адміністрації у позовній заяві не ставилось.
У прийнятті заяви про уточнення позовних вимог (вх. № 1960/20 від 10.11.2020р.) судом відмовлено, оскільки вимоги, заявлені в даній заяві прокурором, фактично є новим позовом (заявлені нові вимоги немайного характеру). Заява про уточнення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 46 ГПК України і не є заявою про зменшення або збільшення розміру позовних вимог, зміни предмета або підстав позову, які подаються позивачем до закінчення підготовчого засідання.
В судовому засіданні 11.02.2021р. ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування КП "Калініна-2008" земель, які не підлягають паюванню за межами населених пунктів Березівської сільської ради" від 07.03.2012р. надано Комунальному підприємству КП "Калініна-2008" дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування КП "Калініна-2008" 608,8294 га землі, яка не підлягає паюванню, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населених пунктів Березівської сільської ради та рекомендовано КП "Ка лініна-2008" замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування землі, яка не підлягає паюванню в місячний термін з моменту підписання розпорядження голови райдержадміністрації (а.с.26).
Відповідно до вихідної земельно-кадастрової інформації проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок КП "Калініна-2008" формування земельних ділянок здійснено за рахунок земель державної форми власності, в тому числі земель лісового фонду (ліси та інші лісовкриті площі - 257, 8570 га, у тому числі: лісові землі - 246,1895 га, з них: полезахисні лісосмуги - 28,0417 га, інші захисні насадження - 218,1478 га, чагарники - 11,6675 га) та земель водного фонду (відкриті заболочені землі - 15,1455 га, в тому числі: болота низинні - 15,1455 га, внутрішні води - 16,8463 га, у тому числі: штучні водотоки - 11,3621 га, ставки - 5,4842 га).
Розпорядженням голови Гребінківської районної державної адміністрації № 539 від 19.12.2012р. "Про розгляд та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок КП "Калініна-2008" в постійне користування за межами населених пунктів Березівської сільської ради" (далі - розпорядження № 539) погоджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок загальною площею 541,4010 гa КП "Калініна-2008" в постійне користування, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населених пунктів Березівської сільської ради; передано в постійне користування КП "Калініна-2008" земельні ділянки, які не підлягають паюванню, загальною площею 541,4010 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населених пунктів Березівської сільської ради та зобов`язано КП "Калініна-2008" посвідчити право постійного користування земельною ділянкою державним актом на право постійного користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства"(а.с.27).
- номер запису про право власності 3322867 від 11.11.2013р., яким зареєстровано право державної власності за Гребінківською районною державною адміністрацією Полтавської області на підставі рішень Гребінківської районної державної адміністрації №539 від 19.12.2012р., №280 від 11.11.2013р.;
- номер запису про інше речове право 3325166 від 11.11.2013р., яким зареєстровано право постійного користування земельною ділянкою за Комунальним підприємством "Калініна-2008" на підставі рішень Гребінківської районної державної адміністрації №539 від 19.12.2012р. та № 280 від 11.11.2013р.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Земельного кодексу України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб можуть перебувати у запасі.
Прокурор в позові зазначає, що загальними зборами колгоспників колгоспу ім. Калініна Березівської сільської ради Гребінківського району у лютому 1970 року було прийнято Статут колгоспу ім. Калініна (у серпні 1974р. до Статуту було внесено зміни), зареєстрований виконкомом районної Ради депутатів трудящих. Колгосп мав державний акт на право вічного користування землею.
В подальшому, рішенням зборів уповноважених членів колгоспу ім. Калініна від 06.02.1992 ухвалено щодо об`єднання трудових колективів колгоспу ім. Калініна та державного підприємства Вагонного депо ст. Гребінка Південної залізниці у спільне транспортно-аграрне підприємство Полтавського відділку Південної залізниці.
05.02.1992р. трудовий колектив Вагонного депо Гребінка прийняв аналогічне рішення про утворення транспортно-аграрного підприємства шляхом об`єднання трудових колективів Вагонного депо та колгоспу ім. Калініна.
14.05.1992р. Південною залізницею було прийнято рішення про створення спільного транспортно-аграрного підприємства Полтавського відділення Південної залізниці на основі об`єднання Вагонного депо Гребінка та колгоспу ім. Калініна.
21.08.1992р. на загальних зборах працівників колгоспу ім. Калініна було затверджено рішення зборів уповноважених про створення спільного транспортно-аграрного підприємства Полтавського відділку Південної залізниці (далі - СТАП) та його Статут.
Відповідно до п.1 Статуту колгоспу ім. Калініна в редакції 1974 року, який діяв станом на час реорганізації колгоспу у СТАП у 1992 році, даний колгосп є кооперативною організацією громадян, які добровільно об`єдналися для спільного ведення соціалістичного сільськогосподарського виробництва на основі суспільних засобів виробництва і колективної праці.
Пунктом 11 Статуту 1974 року передбачено, що економічною основою колгоспу, поряд з державною власністю - землею, є громадська власність колгоспу, яку становлять належні йому підприємства, будинки, споруди, трактори, комбайни і інші машини, транспортні засоби, робоча і продуктивна худоба, багаторічні насадження, меліоративні та іригаційні споруди, вироблена продукція, кошти й інше майно колгоспу.
Аналогічні положення містить Статут КП Колгосп ім. Калініна, зареєстрований 03.04.2009р., після відновлення державної реєстрації колгоспу ім. Калініна згідно постанови господарського суду Полтавської області від 25.12.2007р. В подальшому загальними зборами прийнято рішення про реорганізацію колгоспу ім. Калініна шляхом створення колективного підприємства Колгосп ім. Калініна, яке являється його правонаступником.
В Статуті даного колективного підприємства Колгосп ім. Калініна, як зазначає прокурор, не міститься даних про те, що воно являється правонаступником колгоспу ім. Калініна. Щодо володіння землею в Статуті вказано, що колективне підприємство володіє землею на підставі державного акту на землю, хоча якого саме не вказано. Крім того, як зазначає прокурор, колективному підприємству Колгосп ім. Калініна державний акт на землю взагалі не видавався.
Прокурор в позові зазначив, що в подальшому загальними зборами колективного підприємства Колгосп ім. Калініна прийнято рішення про те, що у випадку ліквідації даного колективного підприємства його правонаступником виступатиме комунальне підприємство Калініна-2008.
Згідно Статуту КП Калініна-2008, затвердженого рішенням 28 сесії 5 скликання Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області 16.07.2010р. та зареєстрованого 20.07.2010р., зі змінами, затвердженими рішенням 4 сесії 6 скликання Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області 04.02.2011р. та рішенням 30 позачергової сесії 6 скликання Березівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області 09.02.201р., зареєстрованими 04.02.2011р. та 14.02.2012р. відповідно (а.с.31-36), КП "Калініна-2008" є юридичним правонаступником відновленого колективного підприємства "Колгосп ім. Калініна" на основі постанови господарського суду Полтавської області. Справа №13/94 від 25.12.2007 р.
В матеріалах справи відсутні державні акти на право постійного користування землею колгоспом ім. Калініна, колективним підприємством Колгосп ім. Калініна, чи КП Калініна-2008, а також докази того, що КП Калініна-2008 є правонаступником інших осіб.
Згідно пояснювальної записки та технічного завдання до проекту із землеустрою (а.с.28-30) земельні ділянки відводились за рахунок земель держаної форми власності, в тому числі земель лісового фонду (ліси та інші лісовкриті площі - 257, 8570 га, у тому числі: лісові землі - 246,1895 га, з них: полезахисні лісосмуги - 28,0417 га, інші захисні насадження - 218,1478 га, чагарники - 11,6675 га) та земель водного фонду (відкриті заболочені землі - 15,1455 га, в тому числі: болота низинні - 15,1455 га, внутрішні води - 16,8463 га, у тому числі: штучні водотоки - 11,3621 га, ставки - 5,4842 га).
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
За змістом ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.
Згідно положень ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження №539) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок.
Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.
За змістом ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до ч. 2 даної статті зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження №539) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті.
Частиною 4 зазначеної статті (в редакції, що діяла на момент прийняття розпорядження №539) передбачено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Таким чином, з огляду на вищевикладене законодавче врегулювання, повноваження райдержадміністрації визначаються та обмежуються саме видами дозволеного використання в межах відповідної категорії земельної ділянки за цільовим призначенням.
Відтак, у районної державної адміністрації відсутні повноваження для розпорядження землями водного фонду (окрім випадку передачі земель водного фонду для ведення водного господарства) та земель лісогосподарського призначення, а тому такі повноваження наявні у обласної державної адміністрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 186 - 1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає також погодженню з органом лісового господарства, а водного фонду підлягає також погодженню з органом водного господарства.
Однак, проект землеустрою, яким змінено цільове призначення земель лісового та водного фондів, не містить відомостей про його погодження з відповідними органами лісового та водного господарства.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (ст. 56 Земельного кодексу України).
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст. 57 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України).
Відповідно до ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
Згідно положень даної статті, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Однак, Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства погодження на зміну цільового призначення вищевказаної земельної ділянки не надавалося.
Разом з тим, основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 Лісового кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт б частини першої статті 164 Земельного кодексу України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням, що з огляду на незаконну зміну цільового призначення спірних земельних ділянок несе пряму загрозу знищення наявних лісових насаджень та унеможливить здійснення належних заходів по їх захисту та відновленню.
При цьому, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду, статтею 61 Земельного кодексу України заборонено розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, а також зберігання та застосування пестицидів і добрив.
У зв`язку з цим, зміна цільового призначення земель водного та лісового фондів на землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без дотримання встановленого законом порядку та невиконання приписів закону щодо особливого режиму використання земель лісового та водного фондів може призвести до знищення та забруднення відповідних природних утворень у вигляді лісових насаджень та водних об`єктів.
Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Відповідно до пунктів 1, 9 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Стаття 18 вказаного Закону встановлює процедуру державної реєстрації прав. Пункти 5 та 6 частини 1 цієї статті унормовують, що державна реєстрація проводиться на підставі рішення про державну реєстрацію прав (пункт 5), після чого власне відкривається розділ в Державному реєстрі прав та/або вносяться до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (пункт 6).
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04.09.2018р. у справі № 915/127/18, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Тому за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди відповідачем є не суб`єкт держаної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис.
Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту можуть бути в тому числі визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Положення ст. 152 Земельного кодексу України визначають, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення права.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідачів.
При поданні уточненої позовної заяви (вх. № 1960/20 від 10.11.2020р.) до суду, Полтавською обласною прокуратурою сплачено платіжним дорученням № 1934 від 24.09.2020р. 2 101,00 грн. судового збору.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» Полтавській обласній прокуратурі підлягає поверненню з Державного бюджету України 2 101,00 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 1934 від 24.09.2020р., оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.
Керуючись статтями 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
1. Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Суддя Солодюк О.В.