ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/5343/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 14.01.2021 (повний текст складено 18.01.2021)

у справі № 910/5343/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича

група «Основа»

до Державної наукової установи «Інститут модернізації змісту

освіти» Міністерства освіти і науки України

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 3 150 066,42 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 у справі № 910/5343/20 призначено судову санітарно-епідеміологічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати ухвалу про повторне призначення судової експертизи та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх зазначило, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, що призвело до постановлена помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому розгляду справи. Доводи апелянта зводяться до того, що в матеріалах справи вже є висновок експертизи з питань, які поставлені судом в ухвалі про повторне призначення експертизи, з огляду на що повторне призначення експертизи з цих же питань апелянт вважає незаконним. Крім цього, апелянт вказував, що в матеріалах справи наявне достатнє документальне підтвердження відповідності виготовлених ним посібників нормам та стандартам, встановленим на території України, а також вимогам укладеного між сторонами Договору. За твердженнями апелянта, чинним ГПК України не передбачено такої процесуальної дії як повторне призначення судової експертизи, ним визначено можливість призначити лише повторну експертизу за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованості, суперечності з іншими матеріалами справи тощо), доручивши її проведення іншим експертам. Апелянт стверджував, що наявні в матеріалах справи результати судової санітарно-епідеміологічної експертизи не визнавались судом неповними або неясними, не піддавались сумніву, а тому відсутні підстав для призначення додаткової або повторної експертизи. Висновки суду про необхідність повторного призначення експертизи обґрунтовано невідповідністю наявного в матеріалах справи висновку вимогам щодо оформлення проведеного дослідження, проте приписами чинного ГПК України не передбачено такої процесуальної дія як повторне призначення експертизи, як і такої підстави для цього як невідповідність висновку експерта встановленим вимогам. При цьому, позивач зазначив, що оскаржувана ухвала порушує його право на розгляд справи впродовж розмірного строку.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін. Зокрема, зазначив, що ключовим для вирішення спору по суті є необхідність встановлення відповідності виготовленої позивачем продукції умовам замовлення відповідача та відповідним санітарно-епідеміологічним і технічним стандартам, відповідно для вирішення справи необхідна наявність спеціальних знань, які не обмежено знаннями права. Ухвалення обґрунтованого та об`єктивного рушення у справі, на переконання відповідача, можливе лише за наявності докладної експертизи (дослідження) і належних експертних висновків, оформлених відповідно до вимог законодавства. При цьому, відповідач стверджував, що в матеріалах справи відсутні експертні висновки, оформлені із дотриманням норм спеціального закону, зокрема, п.п. 4.14, 41.15 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 07.10.1998. Висновки, про які зазначав позивач, на переконання відповідача, не містять й 10-ї частини тієї інформації, яка повинна в них міститись, зокрема відсутні вид та докладний опис досліджень, проведений експертом, обґрунтований письмовий висновок на основі досліджень та інше, відповідач акцентував увагу, що за приписами ст. 107 ГПК України за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

У наданій апеляційному суду відповіді на відзив позивач (апелянт) стверджував про відсутність підстав для проведення ще однієї експертизи у справі, адже відповідність виготовленої позивачем продукції вже підтверджено трьома експертними висновками, один з яких надано за результатами проведення судової експертизи, призначеної судом першої інстанції. Також позивач акцентував увагу на тому, що процесуальним законодавством не передбачено повторне призначення експертизи.

В судове засідання апеляційної інстанції 30.03.2021 з`явились представники сторін, представник позивача (апелянта) надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної наукової установи «Інститут модернізації змісту освіти» Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити дії та стягнення 3 150 066,42 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі укладеного між сторонами Договору про видання посібників за державні кошти № 35/1-2019 від 04.12.2019 позивачем виготовлено навчальні посібники на загальну суму 3 150 066,42 грн., проте, всупереч умовам договору, відповідач відмовився прийняти виготовлений позивачем товар та сплатити суму заборгованості. Крім цього, позивач стверджував, що звертався до відповідача з листами № 1026 від 17.12.2019, № 1030 від 20.12.2019, в яких містилася вимога виконати умови Договору № 35/1-2019 від 04.12.2019, однак відповідач відповіді на ці листи не надав та кошти не сплатив. В зв`язку з цим позивач звернувся до останнього з претензією № 1054 від 03.02.2020 щодо виконання Договору № 35/1-2019 від 04.12.2019, у відповідь відповідач зазначив, що у нього відсутні підстави для здійснення взятих на себе зобов`язань, оскільки кошторис замовника на 2020 рік не містить відповідних бюджетних асигнувань. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати відповідача виконати Договір про видання посібників за державні кошти № 35/1-2019 від 04.12.2019, а саме прийняти у позивача виготовлені посібники згідно з актом здачі-приймання продукції та стягнути 3 150 066,42 грн. боргу.

Заперечуючи проти позову, відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказував, що згідно листа № 30/3355 від 17.12.2019 за результатами перевірки висновку № 12.2.18-1/26928 від 09.12.2019 встановлено, що зразок посібника виготовлено з порушенням вимог п. 5.1.7 ДСанПіН 5.5.6-138-2007 «Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги до друкованої продукції для дітей».

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем подано клопотання про призначення судової експертизи, в якому містилось клопотання на підставі ст. 81 ГПК України про витребування доказів, а саме, про витребування з Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва» Національної академії медичних наук України посібник «ІНФОРМАЦІЯ_1» посібник серії ІНФОРМАЦІЯ_2 (авт. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) виробництва ТОВ «Видавнича група «Основа», надрукований ТОВ «Тріада-Пак» (замовлення № 7311-2019, підписано до друку 25.11.2019, формат 60х90/16), надісланого Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти» Міністерства освіти і науки України листом № 22.1/10-4488 від 12.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2020 в порядку ст. 81 ГПК України витребувано у Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва» Національної академії медичних наук України

- посібник «ІНФОРМАЦІЯ_1» серії ІНФОРМАЦІЯ_2 (авт. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) виробництва ТОВ «Видавнича група «Основа», надруковано ТОВ «Тріада-Пак» (замовлення № 7311-2019, підписаного до друку 25.11.2019, формат 60х90/16), надісланого Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти» Міністерства освіти і науки України листом № 22.1/10-4488 від 12.12.2019;

- об`єкт експертизи, а саме, посібник «ІНФОРМАЦІЯ_1» серії ІНФОРМАЦІЯ_2 (авт. ОСОБА_1 , ОСОБА_2), виготовлений у відповідності із СОУ 18.1-:2015 «Поліграфія. Підручники і навчальні посібники для загальноосвітніх навчальних закладів», за наслідками дослідження якого був наданий висновок Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва» Національної академії медичних наук України № 12.2-18-1/2277 від 10.02.2020, заявник експертизи Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа».

21.08.2020 надійшли пояснення відповідача щодо неможливості виконання ухвали суду від 07.07.2020, оскільки екземпляри посібника фізично зруйновані під час проведення лабораторно-інструментальних досліджень.

В підготовчому засіданні 08.09.2020 оголошено перерву до 08.09.2020 для надання сторонами примірники посібника «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В підготовчому засіданні 08.09.2020 позивачем подано примірник посібника «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В підготовчому засіданні 08.09.2020 відповідачем подано примірник посібника «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/5343/20 призначено судову санітарно-епідеміологічну експертизу, проведення якої доручепно Державній установі «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України».

На вирішення експертизи поставлено питання щодо відповідності вимогам Договору № 35/1-2019 від 04.12.2019, Державним санітарним нормам і правилам «Гігієнічні вимоги до друкованої продукції для дітей», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 977/13344 від 18.01.2017 та чинному законодавству України показники посібника, екземпляр якого надано ТОВ «Видавнича група «Основа» та залучено до матеріалів справи № 910/5343/20 в якості речового доказу в судовому засіданні 08.09.2020, маркерованого судом № 1, «ІНФОРМАЦІЯ_1», посібник серії ІНФОРМАЦІЯ_2 (авт. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) виробництва ТОВ «Видавнича група «Основа» (м. Харків, вул. Плеханівська, 66), надруковано ТОВ «Тріада-Пак» (м. Харків, просп. Сімферопольський, 6) замовлення № 7311-2019, підписано до друку 15.11.2019, формат 60х90/16, а саме:

- кегль шрифту основного тексту;

- кегль шрифту додаткового тексту;

- збільшення інтерліньяжу;

- місткість шрифту;

- довжина рядку;

- використання безшовного клейового скріплення.

Чи відповідають вимогам Договору № 35/1-2019 від 04.12.2019, Державним санітарним нормам і правилам «Гігієнічні вимоги до друкованої продукції для дітей», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 977/13344 від 18.01.2017 та чинному законодавству України показники посібника, екземпляр якого надано Державною науковою установою «Інститут модернізації змісту освіти» Міністерства освіти і науки України та залучено до матеріалів справи № 910/5343/20 в якості речового доказу в судовому засіданні 08.09.2020, маркерованого судом № 2, «ІНФОРМАЦІЯ_1», посібник серії ІНФОРМАЦІЯ_2 (авт. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) виробництва ТОВ «Видавнича група «Основа» (м. Харків, вул. Плеханівська, 66), надруковано ТОВ «Тріада-Пак» (м. Харків, просп. Сімферопольський, 6) замовлення № 7311-2019, підписано до друку 15.11.2019, формат 60х90/16, а саме:

- кегль шрифту основного тексту;

- кегль шрифту додаткового тексту;

- збільшення інтерліньяжу;

- місткість шрифту;

- довжина рядку;

- використання безшовного клейового скріплення.

Іншою ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 провадження у справі № 910/5343/20 зупинено на час проведення експертизи. Справу № 910/5343/20 направлено Державній установі «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України», для здійснення експертного дослідження з поставлених судом запитань.

30.11.2020 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов лист № 30/3208 від 20.11.2020 Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» разом з матеріалами справи № 910/5343/20 та інформацією про результати судової санітарно-епідеміологічної експертизи.

12.01.2021 відповідачем подано клопотання про повторне призначення судової санітарно-епідеміологічної експертизи у даній справі.

Як вище згадувалось, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 у справі № 910/5343/20 призначено судову санітарно-епідеміологічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення експертизи поставлено питання аналогічні викладеним в ухвалі суду від 08.09.2020. Провадження у справі № 910/5343/20 зупинено на час проведення експертизи. Справу № 910/5343/20 направлено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для здійснення експертного дослідження з поставлених питань. Постановляючи цю ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що висновок Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України», наведений у листі № 30/3208 від 20.11.2020 не відповідає вимогам оформлення проведеного дослідження. При цьому, суд зазначив, що за відсутності складеного відповідно до вимог чинного законодавства висновку експерта, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для проведення повторної експертизи, а є підстави для повторного призначення згаданої вище експертизи.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

За змістом ч. 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до наведеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ГПК України).

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права й розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

За приписами ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами згідно ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона на підставі ч. 1 ст. 74 ГПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Судове рішення (ч.ч. 1, 5 ст. 236 ГПК України) повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи (ч. 1 ст. 99 ГПК України) призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду (ст. 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч.ч. 1,2 ст. 98 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ГПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01.06.2006, яке відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи, отже складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання про отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, яке зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Експертиза призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, рішення суду має прийматися у повній відповідності з нормами процесуального та матеріального права, з повним та об`єктивним дослідженням обставин та доказів. З огляду на наведене, апеляційний суд не приймає до уваги твердження про те, що призначення експертизи у справі є затягуванням розгляду справи, оскільки призначення експертизи у даній справі спрямоване на встановлення доказів, які мають значення для вирішення даного спору, а не про затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ГПК України у разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну.

За змістом ст. 107 ГПК України якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). За наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам.

Як вище згадувалось, з метою роз`яснення питань, які виникли при вирішенні даного спору та потребують спеціальних знань, ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/5343/20 було призначено судову санітарно-епідеміологічну експертизу, проведення якої було доручено Державній установі «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України».

Державна установа «Інститут громадського здоров`я ім. О. М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» листом № 30/3208 від 20.11.2020 повідомила суд, що за вивченими показниками примірник № 2 відповідає вимогам ДСанПіН 5.5.6-138-2007 «Державні санітарні правила і норми. Гігієнічні вимоги до друкованої продукції для дітей».

Ухвалою від 14.01.2021 у справі № 910/5343/20 за клопотанням відповідача судом повторно призначено судову експертизу й на її вирішення поставлено питання, на які вже було надано відповідь вищезгаданим висновком експертизи,незважаючи на те, що приписами чинного процесуального законодавства не передбачено такої процесуальної дії як повторне призначення судової експертизи, натомисть визначено можливість призначити, зокрема, повторну експертизу за наявності сумнівів у правильності висновку експерта (необґрунтованості, суперечності з іншими матеріалами справи тощо), доручивши її проведення іншим експертам.

Оскільки наявні в матеріалах справи результати судової санітарно-епідеміологічної експертизи не визнавались судом неповними або неясними, не піддавались сумніву, підстав для призначення на даний час додаткової або повторної експертизи апеляційний суд не знаходить.

Висновки суду про необхідність повторного призначення експертизи обґрунтовано не відповідністю наявного в матеріалах справи висновку експерта вимогам щодо оформлення проведеного дослідження, про що також зазначав відповідач, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на приписи чинного законодавства, зокрема, процесуального, яким не передбачено такої процесуальної дія як повторне призначення експертизи й такої підстави для цього як невідповідність висновку експерта встановленим вимогам.

Невідповідність висновку Державної установи «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України» в листі № 30/3208 від 20.11.2020 вимогам щодо оформлення проведеного експертного дослідження, могло викликати у суду сумніви щодо його правильності, проте не могло стати підставою для повторного призначення однієї і тієї ж експертизи, що, як вище згадувалось, не передбачено положеннями чинного ГПК України.

З огляду на наведен, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно, всупереч вимогам чинного ГПК України, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повторного призначення експертизи у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями ч. 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом п. 6 ст. 275 ГПК України апеляційний господарський суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали є незаконними, не можуть бути достатніми підставами для повторного призначення судової експертизи у справі, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з направленням справи до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду по суті.

В зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, має здійснюватись місцевим судом за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа» задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 у справі № 910/5343/20 - скасувати.

Матеріали справи № 910/5343/20 повернути до Господарського суду міста Києва для подальшого розгляду по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови підписано 05.04.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко