ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Справа№ 910/8137/19 (910/13186/20)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Верховця А.А.

секретар судового засідання: Кучерява К.Л.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 25.03.2021,

розглянувши матеріали апеляційних скарг товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» (ТОВ «БМБ Компаунд»; товариство; позивач; апелянт-1)

та дочірнього підприємства "ЗЕЕЛАНДІЯ" (ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ"; підприємство; відповідач; апелянт-2)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020

у справі № 910/8137/19 (910/13186/20) (суддя Пасько М.В.)

за позовом ТОВ "БМБ КОМПАУНД"

до ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ"

за участю товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "МАРКО ПОЛО",

публічного акціонерного товариства "ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "СОЛІД",

товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ "АГРО ФАКТОР",

товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАУНД-КОМПЛЕКС-К",

товариства з обмеженою відповідальністю "ЦЕЛЕСТІЯ",

товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ АКТИВ",

ОСОБА_1 ,

товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИ ПРОДАКШН",

товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ",

товариства з обмеженою відповідальністю "АГРАРІАН ФУД ТЕХНОЛОДЖИЗ ХОЛДИНГ", ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайка Євгена Вікторовича

про витребування майна з чужого незаконного володіння в межах справи № 910/8137/19,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд витребувати у ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" з чужого незаконного володіння нежитлову будівлю міні виробництва напівфабрикатів шоколадної глазурі (цегла) загальною площею 878, 3 кв.м, огорожа, бокси для стоянки автомобілів, загальною 42, 8 кв. м, навіс, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості № 00, номер об`єкта в РПВН 4100074) (спірне майно).

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що вказане спірне майно незаконно вибуло з його володіння, а тому підлягає поверненню шляхом витребування з відповідача. В якості доказів, що підтверджують позовні вимоги, суду було подано копію кредитного договору № 23 від 26.08.2011, копію іпотечного договору № 3590 від 29.09.2011, копію інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.08.2020, копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 та копію постанови Вищого господарського суду України від 16.03.2016 у справі № 910/2924/15-г.

Представники відповідача та третіх осіб надали суду відзиви на позовну заяву, в яких зазначили, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, просили суд відмовити в їх задоволенні та застосувати строк позовної давності.

24.12.2020 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/8137/19 (910/13186/20) відмовлено в задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ «БМБ Компаунд» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/8137/19 (910/13186/20), ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «БМБ Компаунд» задовольнити повністю та витребувати від відповідача на користь позивача вказане спірне майно.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу ТОВ «БМБ Компаунд» у справі № 910/8137/19 (910/13186/20) передано на розгляд колегії суддів у складі: Отрюх Б.В. - головуючий суддя, судді: Остапенко О.М., Верховець А.А.

26.01.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду клопотання ТОВ «БМБ Компаунд» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі № 910/8137/19 (910/13186/20) задоволено, поновлено ТОВ «БМБ Компаунд» строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали та відкрито апеляційне провадження за його апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 24.02.2021.

Водночас, не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали, оскаржувану ухвалу змінити шляхом зміни її мотивувальної частини, а саме: мотивувати відмову у позові на підставі ч.3 статті 13, ч.3 статті 16 ЦК України.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу) (складу суду): головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Верховець А.А., Остапенко О.М.

02.02.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду клопотання ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/8137/19 (910/13186/20) задоволено та поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" у вказаному складі, апеляційні скарги позивача та відповідача об`єднано в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.02.2021.

04.02.2021 ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" подало суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому підприємство заперечувало проти доводів апеляційної скарги ТОВ «БМБ Компаунд» та просило в її задоволенні відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

19.02.2021 та 23.02.2021 від представника ТОВ «Аграріан фуд технолоджиз продакшн» надійшли письмові пояснення в яких останнє заперечувало проти доводів апеляційної скарги позивача та просило залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

24.02.2021 ухвалою Північного апеляційного господарського суду розгляд апеляційних скарг було відкладено на 11.03.2021.

25.02.2021 ліквідатор ТОВ «БМБ Компаунд» надійшли клопотання про обмеження участі у розгляді справи сторонніх осіб.

11.03.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 25.03.2021.

У судовому засіданні 25.03.2021 представники сторін надали пояснення по суті апеляційних скарг.

Колегією суддів на підставі частини сьомої статті 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суть апеляційної скарги ТОВ «БМБ Компаунд» зводиться, зокрема, до того, що: під час прийняття оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції було порушено статті 256 - 267 ЦК України та ст. 236 ГПК України, оскільки не надано оцінку порушеному праву позивача та не зазначено в судовому рішенні про порушення його права; судом було необґрунтовано зауважено, що ТОВ «БМБ Компаунд» було відомо про порушення його прав і ним не вживалося ніяких дій щодо повернення спірного майна, оскільки, попереднім керівництвом Товариства не було передано жодних первинних документів його ліквідатору, в результаті чого, інформація про діяльність позивача до відкриття провадження у справі про банкрутство відсутня взагалі; оскільки арбітражному керуючому стало відомо про факт вибуття з власності ТОВ «БМБ Компаунд» нерухомого майна з інформаційної довідки № 222040659 від 31.08.2020, то строки позовної давності не завершились, а порушене право позивача підлягає захисту.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може також пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, визнання права та відновлення становища, що існувало до порушення цього права.

Апеляційна скарга ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" мотивована тим, що: судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме суд мав би відмовити у позові на підставі ч. 3 статті 13, ч. 3 статті 16 ЦК України, чого ним помилково зроблено не було; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції перевірено наступні обставини справи.

21.07.2020 постановою Господарського суду міста Києва визнано ТОВ "БМБ КОМПАУНД" банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Пічугіна І.В.

За змістом статті 12 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що арбітражний керуючий має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб органів державної влади і органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за ї згодою; отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом направлення офіційний запитів до держателя або адміністратора відповідного реєстру.

Відповідно до статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ліквідатор: з дня свого призначення, зокрема, виконує повноваження керівника (органів управління банкрута; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута що знаходиться у третіх осіб; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута.

У ч. 1 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном; недопустимість позбавлення власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнано право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (статті 328 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як зазначає позивач, 07.09.2006 він набув у власність спірну нерухомість на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є., при цьому, як вірно зауважив суд першої інстанції, сам договір суду надано не було.

26.08.2011 ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступник - ПАТ «БГ БАНК») та ТОВ «БМБ КОМПАУНД» укладено кредитний договір № 23.

29.09.2011 ПАТ «БАНК ПЕРШИЙ» (правонаступник - ПАТ «БГ БАНК») та ТОВ «БМБ КОМПАУНД» укладено іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.С., реєстровий номер ЛУЗ590, за умовами якого в іпотеку передано нежитлову нерухомість (предмет іпотеки): будівля під мінівиробництво напівфабрикату шоколадної глазурі (цегла), загальною площею 878,3 кв.м., огорожа, бокси для стоянки автомобілів, загальною площею 42,8 кв.м., навіс, що розташовані за адресою: Київська обл., м. Бровари, провулок Тупий (провулок Староміський), 6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17231853 від 11.11.2014 про зміну іпотекодержателя).

За змістом пункту 3.4.7 договору іпотеки позивач взяв на себе зобов`язання негайно повідомити іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права Іпотекодержателя за цим Договором.

Відповідно до пункту 3.4.12 вказаного договору, позивач взяв на себе обов`язок самостійно здійснювати всі передбачені чинним законодавством дії, необхідні для захисту предмету іпотеки від замахів третіх осіб. Положення цього пункту Договору не можуть розглядатися як обмеження зобов`язань Іпотекодавця, передбачених цим Договором.

У подальшому, як встановлено судом першої інстанції з копій наданих позивачем додатків до кредитного та іпотечного договорів, до них було внесено ряд змін.

За твердженням апелянта-1 12.11.2014 та 14.11.2014 ПАТ «БГ БАНК» та ТОВ «МАРКО ПОЛО» укладено договори про відступлення права вимоги, згідно з якими ПАТ «БГ БАНК» відступив, а ТОВ «МАРКО ПОЛО» прийняв право вимоги за кредитним договором №23 від 26.08.2013, укладений з ТОВ «БМБ КОМПАУНД» та іпотечним договором №3590 від 29.09.2011.

Проте, доказів наведених обставин суду не було подано.

05.06.2015 майнові права за кредитним договором № 23 від 26.08.2013, укладеним з ТОВ «БМБ КОМПАУНД» та іпотечним договором № 3590 від 29.09.2011 були відступлені ТОВ «МАРКО ПОЛО» на користь ВАТ «ЗНВКІФ «СОЛІД».

14.07.2015 ВАТ «ЗНВКІФ «СОЛІД» відступило майнові права за зазначеними вище кредитним договором та іпотечним договором з ТОВ «БМБ КОМПАУНД" на користь ТОВ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «АГРО ФАКТОР».

За змістом абзацу першого статті 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на рішення у даній справі як на підставу його вимог. Крім того, як зазначає позивач, 05.06.2015 ТОВ "Марко Поло" відступило ці ж права на користь ПАТ "ЗНВКІФ "Солід", проте документів, що підтверджують наведені обставини, до позову не було подано і їх наявність також ставиться під сумнів відповідачем.

14.07.2015 ПАТ "ЗНВКІФ "Солід" відступило згадані права вимоги на користь ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор", проте такі документи також не було подано позивачем.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 910/2924/15-г, було визнано недійсними договори відступлення права вимоги від 14.11.2014 та 12.11.2014 (при цьому, копії цих договорів позивачем не було надано).

Однак зазначене рішення виконано не було. При цьому позивач ПАТ "БГ Банк" приймав участь у судовому засіданні і знав про його результат.

Вказаною постановою суду були застосовані наслідки недійсності правочину - Договору про відступлення прав вимоги від 12.11.2014 шляхом зобов`язання ТОВ "ФК "Марко Поло" повернути ПАТ "БГ Банк" оригінали всіх документів, які зазначені в Акті прийому-передачі документації (Додаток № 2 до Договору від 12.11.2014).

За змістом статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до абзацу 14 статті 36 Закону України «Про іпотеку», завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

31.03.2016 ТОВ "ФК "Агро Фактор" передало спірне майно, як внесок до статутного капіталу, ТОВ "Компаунд-Комплекс-К".

Таким чином, з 31.03.2016 ТОВ "ФК "Агро Фактор" втратила право власності на спірну нерухомість.

05.04.2016 ТОВ "ФК "Агро Фактор" продала свої корпоративні права ТОВ "Компаунд-Комплекс-К" на користь ОСОБА_4 .

Як доцільно зауважено судом першої інстанції, саме встановлення конкретного факту (часу і обставин) вибуття речі з володіння є одним із ключовим елементів у конструкції віндикаційного позову. При цьому, доказів фактичної втрати володіння нерухомості позивачем не надано, і про це ані у позові, ані у апеляційній скарзі не зазначає.

25.11.2016 (як зазначає позивач) ТОВ "Компаунд-Комплекс-К" продало спірне майно на користь ТОВ "Целестія" (копії відповідного договору до позову не надано).

27.09.2017, як стверджує позивач, ТОВ "Целестія" продало спірне майно на користь ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджис Продакшн" (копії відповідного договору до позову не надано).

28.12.2018 ДП "ЗЕЕЛАНДІЯ" та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" було укладено договір купівлі-продажу спірного майна.

11.02.2019 спірне майно було передане ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" відповідачеві за актом приймання-передачі.

За змістом статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом частини першої другої статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Як зауважив відповідач, про те, що стосовно спірного майна можуть бути судові спори чи будь-які претензії третіх осіб та про причетність ТОВ "БМБ Компаунд" до спірного майна ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз Продакшн" відповідача не повідомляло.

Щодо заявленої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду міста Києва з огляду на таке.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Так, подаючи відзив на позов у першій інстанції, відповідач скористався своїм правом та подав суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

На думку суду першої інстанції, позивач мав можливість дізнатися про порушення свого права власності починаючи з 28.01.2016, тобто з дати, коли право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване за ТОВ "Факторингова компанія "Агро Фактор".

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведена думка слушна та така, що відповідає матеріалам справи.

Про те, хто користується майном чи в чиєму володінні воно перебуває, позивачеві не могло бути не відомо, однак, апелянт-1 не вживав жодних заходів по захисту свого права та майна.

При цьому, посилання апелянта на ті обставини, що строки позовної давності почалися 31.08.2020 суперечить позиції Верховного суду, яка викладена у справі № 5023/5847/11 (постанова від 30.04.2020) та у справі 10/5026/995/2012 у постанові від 17.03.2020, про те, "що у разі пред`явлення позову у межах справи про банкрутство як особою, право якої порушене (боржником), так і в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою (арбітражним керуючим) перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила; оскільки в протилежному випадку має місце безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням тим самим боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим. ".

Згідно з пунктом 2.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Так, матеріалами справи та висновками, наведеними у постанові Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2015 у справі № 910/2924/15-г підтверджено наявність порушеного права позивача і, за таких обставин, апеляційна скарга апелянта-2 не підлягає задоволенню.

Водночас, виходячи з наведених обставин, можна дійти висновку, що позовні вимоги могли б бути обґрунтовані, та, відповідно, у даній справі наявні ознаки порушеного права позивача, проте, враховуючи, що строк, в межах якого позивач міг звернутися за захистом порушеного права сплив, то суд першої інстанції обґрунтовано застосував наслідки спливу строку позовної давності.

У частині третій статті 13, частині першій статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною першою статті 79 ГПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, є безпідставними, необґрунтованими та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що, правових підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись статтями 269, 275, 281 - 284 ГПК України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Компаунд» та дочірнього підприємства "ЗЕЕЛАНДІЯ" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі № 910/8137/19 (910/13186/20) залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8137/19 (910/13186/20) повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено статтею 287 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 30.03.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

А.А. Верховець