УХВАЛА

31 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 903/360/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Уркевича В. Ю.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 (колегія суддів: Олексюк Г. Є., Гудак А. В., Петухов М. Г.) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» про стягнення 115 263 187,59 грн

за участю представників:

позивача - Лисенка В. О.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося Господарського суду Волинської області з позовом до Державного комунального підприємства «Луцьктепло» (далі - ДКП «Луцьктепло») про стягнення 115 263 187,59 грн, з яких: 75 454 084,18 грн основного боргу, 11 021 409,09 грн пені, 21 907 045,74 грн інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 6 880 648,58 грн у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань щодо оплати вартості спожитого природного газу за договором від 07.09.2016 № 4590/1617-ТЕ-2.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

2. На виконання умов договору від 07.09.2016 № 4590/1617-ТЕ-2 АТ «НАК «Нафтогаз України» в період із жовтня 2016 року по вересень 2017 року здійснило поставку ДКП «Луцьктепло» природного газу на загальну суму 367 857 505,11 грн, який відповідач оплатив частково.

3. Оплата спожитого природного газу здійснювалася відповідачем за рахунок коштів державного бюджету відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою від 11.01.2005 № 20 (далі - постанова КМУ № 20 від 11.01.2005), та власними коштами з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання.

4. У зв`язку з неповною оплатою відповідачем вартості спожитого ним природного газу позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому, крім основного боргу, просив стягнути пеню, інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

5. 02.09.2020 Господарський суд Волинської області ухвалив рішення про часткове задоволення позову, присудив до стягнення з відповідача на користь позивача заявлену останнім суму основного боргу, тоді як 3 % річних та інфляційних втрат стягнув у розмірі 50 % від заявлених сум, з власної ініціативи зменшивши їх з посиланням на очевидну неспівмірність, а позовні вимоги щодо стягнення пені залишив без задоволення на тій підставі, що її розмір не визначений договором.

6. 13.01.2021 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою скасував вищевказане рішення місцевого господарського суду в частині відмови в позові про стягнення пені та змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат, стягнувши їх у розмірах, нарахованих позивачем на отримані ним кошти поза постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, відповідно до наданого останнім у судове засідання апеляційної інстанції оновленого розрахунку. При цьому належний до стягнення з відповідача на користь позивача розмір пені зменшив на 50 % з урахуванням приписів статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статті 551 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

7. Мотивував своє рішення тим, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат є обґрунтованими, а відповідні розрахунки - правильними. Вирішуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, виходив з того, що нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та збитків від інфляції значною мірою компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, однак стягнення пені у повному обсязі є неспіврозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 50 %.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

8. АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 5 207 733,29 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позивача щодо стягнення пені.

9. З тексту касаційної скарги вбачається, що вона обґрунтована положеннями пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). АТ «НАК «Нафтогаз України» вказало на те, що апеляційний господарський суд не врахував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

10. Відзиву на касаційну скаргу від ДКП «Луцьктепло» не надходило.

Позиція Верховного Суду

11. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України, та згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

12. Як зазначалося вище, АТ «НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду лише у частині відмови у стягненні пені в сумі 5 207 733,29 грн, тому Верховний Суд переглядає оскаржувану постанову апеляційного господарського суду лише в частині зменшення ним розміру пені.

13. Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

14. Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

15. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

16. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

17. Водночас ці норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

18. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

19. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. За відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

20. Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто суди повинні досліджувати конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.

21. З огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні питання про зменшення суми неустойки, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

22. Як зазначалося вище, касаційна скарга обґрунтовується положеннями пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України і позивач указує на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16 щодо застосування частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України.

23. Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі, що розглядається, з огляду на таке.

24. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

25. Отже, відповідно до положень цієї норми касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

26. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

27. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

28. Визначення подібності правовідносин міститься у правових висновках, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

29. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права й обов`язки учасників спору) та об`єкт (предмет). Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

30. Апеляційний господарський суд при зменшенні розміру пені врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором; те, що відповідач є комунальним підприємством, створеним для виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання населенню, бюджетним та іншим юридичним особам міста Луцька; фінансовий стан відповідача, який підтверджено копіями звітів фінансового стану (балансу) з 2016 по 2019 роки; збитковість діяльності відповідача, що підтверджено бухгалтерськими довідками за період з 01.11.2016 по 01.01.2019 та актами звірки розрахунків; також те, що відповідач отримував природний газ від позивача не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, у зв`язку з ненаданням позивачем доказів про понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, та, враховуючи, що нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних і збитків від інфляції значною мірою компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50%.

31. Так, у наведеній скаржником справі № 908/1453/14 Верховний Суд залишив без задоволення касаційну скаргу відповідача (боржника) у справі, а судові рішення про часткове задоволення позову про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат - без змін з тих підстав, що суди, врахувавши фінансовий стан позивача та відповідача, дійшли висновку, що в даному випадку суд не може надати перевагу відповідачу, враховувавши, зокрема, наявність заборгованості позивача із заробітної плати та податковий борг, тому клопотання відповідача про зменшення суми пені на 90 % було залишено без задоволення. Тобто у постанові від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, на яку посилається АТ «НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови відповідачеві у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені до 90 %, нарахованої у зв`язку з простроченням оплати за спожиту фактичну електричну енергію. Суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи щодо майнового стану позивача та відповідача.

32. Отже, наведена позивачем у касаційній скарзі постанова Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 хоча і була прийнята за матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у справі, що розглядається, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), тобто зазначена справа № 908/1453/14 і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них.

33. Доводи позивача щодо неврахування судом позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14, відхиляються Верховним Судом, оскільки висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені у справі, що розглядається, не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 908/1453/14, так як зменшення розміру пені є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

34. Крім того, з висновків у справі № 908/1453/14 стосовно відсутності підстав для зменшення розміру пені не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин у зазначеній справі і застосувати у цій справі. Верховний Суд не надавав у наведеній вище справі висновків, які би певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним.

35. У справі № 922/1010/16, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, питання про зменшення розміру пені боржником взагалі не порушувалося та судами не вирішувалося.

36. Колегія суддів зазначає, що зменшення розміру пені є правом суду, яке було ним реалізоване у справі, що розглядається, за наслідками оцінки обставин справи, які не є подібними з встановленими обставинами у справах № 908/1453/14 та № 922/1010/16.

37. З огляду на зазначене доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій при розгляді справи № 903/360/20 відповідних висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 та від 12.06.2018 у справі № 922/1010/16, є безпідставними, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у цих постановах Верховного Суду, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що розглядається.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

38. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

39. З огляду на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду про застосування частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України, не знайшла підтвердження, оскільки правовідносини у справах № 908/1453/14, № 922/1010/16, на які посилається скаржник, та в цій справі, що переглядається, не є подібними; аналіз висновків, зроблених у постанові суду апеляційної інстанції, що оскаржується, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, і ці висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням різних фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» в цій частині.

Судові витрати

40. Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у випадку закриття касаційного провадження сплачена скаржником сума судового збору за подання касаційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 у справі № 903/360/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя В. Ю. Уркевич