УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

02.04.2021Справа № 910/4945/21

За заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології"
провжиття заходів забезпечення позову
у справі № 910/4945/21
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант"
про стягнення 145 657 720, 58 грн
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
не викликалися.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" про стягнення заборгованості за договором генерального підряду № 01/10 від 01.10.2019 в розмірі 145 657 720, 58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не було виконано взятого на себе зобов`язання з оплати вартості проведених генеральним підрядником робіт відповідно до договору генерального підряду № 01/10 від 01.10.2019 та додаткових угод до нього.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 02.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/4945/21, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.04.2021.

01.04.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" у розмірі 145 657 720, 58 грн, які знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову;

- накладення арешту на нерухоме майно, а саме: Громадсько-торговельний центр під літерою А, загальною площею 187961,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Бандери Степана, 36, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" у межах заявлених позовних вимог на суму 145 657 720, 58 грн;

- заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та органам, які виконують функції державного реєстратора прав (в тому числі нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), зокрема, але не виключно: акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам, нотаріусам, - здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в тому числі шляхом продажу, дарування, передачі в управління або оренду, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найму, передачі в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження) нерухомого майна, а саме: Громадсько-торговельного центру під літерою А, загальною площею 187961,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Бандери Степана, 36, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, записи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, а також вчиняти будь-які інші дії із об`єктом нерухомого майна - Громадсько-торговельного центру під літерою А, загальною площею 187961,1 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, проспект Бандери Степана, 36, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" у межах заявлених позовних вимог на суму 145 657 720, 58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви про забезпечення позову, наведених заявником обґрунтувань вимог та доданих ним до заяви доказів, судом не встановлено підстав, які б вказували на необхідність виклику заявника та/або витребування від нього додаткових пояснень або додаткових доказів.

Також, з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

За приписами статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати декілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявники звертаються до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Позивач має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення.

На обґрунтування вказаної заяви позивач посилається, зокрема, на наступне:

- відповідно до умов договору генерального підряду № 01/10 від 01.10.2019 у відповідача як замовника виникло зобов`язання оплатити вартість проведених генеральним підрядником робіт до 13.01.2021 (по актам та довідкам до додаткових угод №№ 1, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 26) та до 14.01.2021 (по актам та довідкам до додаткових угод №№ 10, 11, 21);

- відповідач протягом тривалого строку ігноруючи положення договору генерального підряду № 01/10 від 01.10.2019 та приписи чинного законодавства не виконує взяті на себе зобов`язання та ухиляється від сплати коштів, а розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача мають значний характер;

- відповідач може вчиняти дії щодо виведення коштів та наявного майна на іншу особу і тим самим ухилятися від виконання зобов`язання перед позивачем, крім того, враховуючи розмір коштів, які підлягають стягненню, позивач має обґрунтовані сумніви щодо наявності коштів в необхідній кількості на розрахункових рахунках відповідача, з урахуванням чого наявні підозри, що відповідач може також у будь-який момент здійснити відчуження об`єктів нерухомого майна, здійснити їх поділ, об`єднання, припинення, тощо з метою унеможливлення виконання зобов`язання перед позивачем.

При цьому, як на тому наголошено в п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Можливість обмеження права розпоряджання рахунком установлено ст. 1074 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення власних видаткових операцій банку за його рахунками, а також видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, кореспондентському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми або коли інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

З огляду на викладене, суд вважає, що співмірним та адекватним заходом із позовними вимогами, направленим на ефективне поновлення в правах, є саме накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.

Дослідивши наведені заявником обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача під час розгляду справи істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом до суду, виходячи з того, що предметом спору між сторонами є сума заборгованості та платежі за несвоєчасне виконання зобов`язання у значному розмірі.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошує Європейський суд з прав людини у рішенні "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, що відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Стосовно вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони суб`єктам реєстрації вчиняти дії стосовно такого майна, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної ним у постановах від 15.01.2019 у справі № 915/870/18 та від 05.09.2019 у справі № 911/527/119 при застосуванні такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно, арешт майна має стосуватись того майна, яке належить до предмета спору.

У той же час, суд не має правової можливості накласти арешт на нерухоме майно відповідача та заборонити йому здійснювати будь-які дії, направлені на відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна, відчужувати будь-яким способом все нерухоме майно, оскільки така процесуальна дія призведе до явної невідповідності заявленим позовним вимогам та безпідставно порушить права відповідача, гарантовані Конституцією України та Цивільним кодексом України в частині вільного користування належним йому майном.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно суд повинен пересвідчитися, зокрема, що:

- арешт стосується майна, яке належить до предмета спору;

- відповідач вчиняє дії, які підтверджені відповідними доказами, з метою відчуження такого майна;

- матеріали справи містять підтвердження фактичної вартості майна на яке накладається арешт.

Разом із тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження належного йому нерухомого майна та якого саме. Тобто, в цьому випадку відсутні підтверджені доказами фактичні обставини, з якими пов`язується застосування певного виду заходу забезпечення позову.

Крім того, відсутня також інформація щодо вартості визначеного майна, що унеможливлює встановлення судом співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Таким чином, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2018 у справі № 916/10/18.

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає наявності зв`язку між цим заходом забезпечення позову і предметом заявленої позовної вимоги, а, отже, відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відповідача та у вигляді заборони суб`єктам реєстрації вчиняти дії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом досліджено, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти, а вказані заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому, в даному випадку заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими, і вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти не може свідчити про вирішення спору сторін по суті.

За таких обставин, враховуючи пов`язаність вищевказаного заходу забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову та невжиття відповідного заходу забезпечення позову, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології" про забезпечення позову, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" у розмірі 145 657 720, 58 грн, оскільки у разі задоволення позову у справі та відсутності коштів у вказаному розмірі на рахунках боржника виконання рішення суду буде унеможливлене.

Наведені заявником обставини у їх сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що має місце існування підтверджених обставин щодо можливого ухилення відповідачем від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, що у випадку вчинення таких дій фактично нівелює можливість захисту прав і інтересів позивача.

Крім того, суд відзначає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову, які застосовуються судом, не позбавляють Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" його конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, не перешкоджатимуть відповідачу займатись господарською діяльністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно з ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Крім того, положеннями статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення, суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідач чи інша зацікавлена особа не позбавлені права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136-140, 144, 145, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології" про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" у розмірі 145 657 720, 58 грн, які знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 02.04.2021, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 02.04.2024 року.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Будівельні Технології" (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, 2; ).

6. Боржником за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестбуд Гарант" (01010, м. Київ, вул. Московська, 32/2; ).

7. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано - 02.04.2021р.

Суддя Ю.О.Підченко