РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/127/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Фізична особа-підприємець Желяскова Світлана Анатоліївна,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне підприємство «Промінь К»,

, вул. Космонавтів, 36, с. Савин, Козелецький район, Чернігівська область, 17072

Предмет спору: про стягнення 19 890,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021 до Господарського суду Чернігівської області надійшов позов Фізичної особи-підприємця Желяскової Світлани Анатоліївни до Приватного підприємства «Промінь К», у якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з перевезення у розмірі 19 890,00грн.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 15.02.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Також ухвалою від 15.02.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду учасникам справи в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись.

15.02.2021 копія ухвали від 15.02.2021 була направлена на електронну адресу позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену у позовній заяві, та на електрону адресу відповідача - , зазначену у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

19.02.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшло повідомлення про отримання 15.02.2021 ухвали суду від 15.02.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, останнім днем для подання відповідачем відзиву є 02.03.2021.

01.03.2021 від позивача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що 03.02.2021 між ФОП Желясковою С.А., ПП «Промінь К» і Фізичною особою-підприємцем Шоломком Олексієм Валерійовичем був укладений договір про переведення боргу № 03/02/2021-1, на підставі якого позивачу були перераховані грошові кошти у розмірі 19 890,00 гривень, тобто предмет спору на даний час відсутній. У вказаній заяві позивач на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» просить повернути їй сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. До заяви додана копія договору №03/02/2021-1 від 03.02.2021 про переведення боргу та докази направлення заяви відповідачу.

Суд прийняв вказану заяву до розгляду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предметом даного спору є заборгованість за Договором, щодо якої виник спір.

Оскільки розгляд справи розпочинається лише з відкриття провадження у справі, а не з часу направлення позову до суду, юридичне значення для визначення відсутності спору у призмі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України має саме момент постановлення ухвали про відкриття провадження, а не період між надсиланням позовної заяви і відкриттям провадження у справі.

Як вбачається з поданих матеріалів, спірна заборгованість у розмірі 19 890,00 була сплачена позивачу 03.02.2021, тобто ще до відкриття провадження у справі.

З огляду на викладене суд не може закрити провадження у справі, а лише відмовити у позові. Відтак, заява позивача про закриття провадження у справі та повернення судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом №14/10/2019-1 від 14.10.2019.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

14.10.2019 між Фізичною особою-підприємцем Желясковою Світланою Миколаївною (далі - Перевізник) та Приватним підприємством «Промінь К» (далі -Замовник) було укладено договір надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом №14/10/2019-1 (далі - Договір від 14.10.2019) (а.с. 23-24).

Згідно з п. 1.1 Договору від 14.10.2019 відповідно до умов даного Договору Перевізник зобов`язується надавати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, а Замовник зобов`язується проводити оплату наданих послуг.

Відповідно до п. 1.2 Договору від 14.10.2019 транспортні засоби, якими можуть бути здійснені перевезення:

А) вантажний бортовий автомобіль марки КамАЗ, модель 5320, рік випуску - 1994, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться у Перевізника в оренді на підставі договору оренди вантажних автомобілів з водіями від 02.01.2019 №02/01/2019; загальний причіп бортовий марки ГКБ, модель 8350, рік випуску - 1988, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що знаходиться у Перевізника в оренді на підставі договору оренди вантажних автомобілів з водіями від 02.01.2019 №02/01/2019.

Назва вантажу, пункт і дата завантаження та розвантаження, вартість перевезення, а також інші умови узгоджуються сторонами в заявці-угоді, яка є невід`ємною частиною Договору (п. 2.1 Договору від 14.10.2019).

За умовами п. 2.2-2.3 Договору від 14.10.2019 Замовник здійснює оплату за перевезення вантажу згідно наданих рахунків. Оплата за послугу здійснюється до або в момент факту вивантаження шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Перевізника, якщо інше не вказано в заявці-угоді.

14.10.2019 сторонами підписано заявку-угоду №1 (Додаток №1 до Договору від 14.10.2019) на перевезення 26,5 т +/-10% кукурудзи кормової 3-го класу за маршрутом - Чернігівська область, Козелецький район, с. Озерне, вул. Набережна, 35 - Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 58. Термін доставки - 15.10.2019. Вартість фрахту - 750,00 грн/тонна, на р/р. Порядок оплати - по факту виконаних робіт, шляхом перерахування на поточний рахунок Перевізника (а.с. 25).

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 14.10.2019 №417 вантаж був доставлений вантажоодержувачу (а.с. 41).

15.10.2019 позивач та відповідач підписали акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №15/10 за договором №14/10/2019-1 від 14.10.2019 на суму 19 890,00 грн з ПДВ (а.с. 42).

15.10.2019 позивач виставила відповідачу рахунок №15/10 на оплату послуг з перевезення згідно з договором №14/10/2019-1 від 14.10.2019 на суму 19 890,00 грн з ПДВ (а.с. 43).

13.08.2020 позивач направила відповідачу претензію №13/08/2020-1 від 13.08.2020 у якій вимагала сплатити заборгованість за надані згідно з Договором від 14.10.2019 послуги з перевезення у розмірі 19 890,00 грн. Вказана претензія була отримана відповідачем 20.08.2020 (а.с. 44-49).

03.02.2021, тобто після направлення позивачем позову до суду, але до відкриття провадження у справі, між Фізичною особою-підприємцем Желясковою С. А. (далі -Кредитор), Приватним підприємством «Промінь К» (далі - Первісний боржник) і Фізичною особою-підприємцем Шоломком Олексієм Валерійовичем (далі - Новий боржник) був укладений договір про переведення боргу № 03/02/2021-1 (далі - Договір від 03.02.2021).

Відповідно до п. 1 Договору від 03.02.2021 цим Договором регулюються відносини, пов`язані із заміною зобов`язаної сторони (Первісного боржника) у зобов`язанні, що виникає із Договору надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом № 14/10/2019-1 від 14.10.2019 року, укладеного між Первісним боржником та Кредитором.

Згідно з п. 2 Договору від 03.02.2021 Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 19 890,00 грн (що виник на підставі заявки-угоди № 1 від 14.10.2019; товарно-транспортної накладної № 417 від 14.10.2019 та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.10.2019 № 15/10 до Договору надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом № 14/10/2019-1 від 14.10.2019), а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання.

Пунктом 3 Договору від 03.02.2021 сторони передбачили, що Кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей договір, дає згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (п. 8 Договору від 03.02.2021).

03.02.2021 ФОП Шоломок О. В. перерахував ФОП Желясковій С. А. Кошти у розмірі 19 890,00 грн з призначенням платежу «згідно договору № 03/02/2021-1 від 03.02.2021», на підтвердження чого позивач надав суду копію банківської виписки по рахунку.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частина 1 ст. 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом є вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 910/7122/17).

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

В статті 45 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Статті 47, 48 Господарського процесуального кодексу України визначають порядок та умови участі у справі кількох відповідачів, залучення до участі у справі співвідповідача та заміну неналежного відповідача.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. В судовому порядку підлягають захисту порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

У вирішенні питання щодо належно обраного відповідача необхідно враховувати що належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з ПП «Промінь К» заборгованості за договором надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом №14/10/2019-1 від 14.10.2019.

Разом з тим, суд встановив, що 03.02.2021, тобто після направлення позивачем позову до суду, але до надходження позову до суду та відкриття провадження у справі, між Фізичною особою-підприємцем Желясковою С. А. (далі - Кредитор), Приватним підприємством «Промінь К» (далі - Первісний боржник) і Фізичною особою-підприємцем Шоломком Олексієм Валерійовичем (далі - Новий боржник) був укладений договір про переведення боргу № 03/02/2021-1 (далі - Договір від 03.02.2021), за умовами якого Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов`язання) у розмірі 19 890,00 грн (що виник на підставі заявки-угоди № 1 від 14.10.2019; товарно-транспортної накладної № 417 від 14.10.2019 та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15.10.2019 № 15/10 до Договору надання послуг з перевезення вантажним автомобільним транспортом № 14/10/2019-1 від 14.10.2019), а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов`язання.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (ст. 521 ЦК України).

Згідно зі ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Така згода була надана позивачем (кредитором), про що вказано у п. 3 Договору від 03.02.2021.

Отже, відповідно до укладеного Договору від 03.02.2021 зобов`язання ПП «Промінь К» зі сплати заборгованості за Договором від 14.10.2019 у розмірі 19 890,00 грн припинилось, а обов`язок щодо виконання цього зобов`язання виник у ФОП Шоломка О. В.

Тобто ПП «Промінь К», починаючи з 03.02.2021, вже не є учасником вказаного зобов`язання, а тому не може бути відповідачем у спорі про стягнення заборгованості за невиконання спірного зобов`язання.

Хоча така заміна боржника (відповідача) у спірному зобов`язанні відбулась 03.02.2021, вже після направлення позову до суду (26.01.2021), однак ще до його отримання судом (08.02.2021) та до відкриття провадження у справі (15.02.2021).

Пунктом 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи, зокрема, якщо до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Інформація про надходження позову до Господарського суду Чернігівської області одразу розміщується на веб-сайті суду у вільному доступі, а тому реально могла відслідковуватись позивачем за умови його сумлінного ставлення до своїх процесуальних прав та обов`язків.

Отже, позивач протягом майже двох тижнів з дати заміни боржника у зобов`язанні та врегулювання спору і до дати відкриття провадження у справі мав об`єктивну можливість подати до суду відповідну заяву, проте жодних процесуальних дій не вчинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Зі змісту вказаної статті випливає, що заміна учасника справи його правонаступником може бути здійснена лише у разі, якщо таке правонаступництво відбулось після відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1, 2, 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З наведеного випливає, що заміна неналежного відповідача може бути здійснена судом лише за клопотанням позивача.

Клопотання про заміну неналежного відповідача після відкриття провадження у справі від позивача до суду також не надходило.

Згідно з ч. 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку здійснення судом заміни неналежного відповідача за відсутності необхідного для вчинення такої процесуальної дії клопотання позивача) не відповідає таким засадам (принципам) господарського судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

ГПК України дає можливість учасникам справи повною мірою реалізувати надані їм процесуальні права і частина друга статті 14 ГПК України передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас, згідно з частиною четвертою статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, усі негативні наслідки через невчиненням позивачем належних процесуальних дій у виді подання заяв про повернення позову або заміни неналежного відповідача покладаються саме на нього.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. Під час розгляду справи за незмінного складу сторін (відсутності клопотання позивача про заміну неналежного відповідача належним в порядку статті 48 ГПК України) за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, оскільки суд за власною ініціативою не має права на вчинення процесуальної дії з заміни відповідача.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та від 26.11.2019 у справі № 905/386/18.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Шморгун