ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/202/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

При секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/202/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія (65049, м. Одеса, вул. Івана Франко, 55; )

До відповідача: Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова (65496, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40 річчя Перемоги, 27, А; )

Про стягнення 103608,00 грн.

Представники:

від позивача - Зудова В.В., адвокат за ордером

від відповідача - не з`явився

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова про стягнення 103608,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №12/06 безпроцентної поворотної позики від 12.06.2020р. та направлено на стягнення основного боргу у розмірі 100000,00 грн., штрафу у розмірі 3000,00 грн. та процентів у розмірі 608,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2021р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія до розгляду та відкрито провадження у справі №916/202/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначити на "01" березня 2021 р. о 12:15. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 01.03.2021р. о 12:15.

01.03.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 29.03.2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.03.2021р. повідомлено відповідача по справі №916/202/21: Державне підприємство „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова про судове засідання, яке відбудеться "29" березня 2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.03.2021р. виправлено описки, які допущені в ухвалах господарського суду Одеської області від 02.02.2021р. та від 01.03.2021р. по справі №916/202/21, зазначивши вірне найменування позивача Товариство з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія.

Крім того, 29.03.2021р. позивачем, відповідно до супровідного листа, було залучено до матеріалів справи довідку №160 від 25.02.2021р., з якої судом вбачається, що відповідачем було повідомлено суд про допущення помилки у найменуванні позивача при укладанні Договорі безпроцентної поворотної позики №12/06 від 12.06.2021р.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем - Державним підприємством „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвали суду, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання кореспонденції суду. (а.с. 58).

У судові засідання представник відповідача не з`являвся, про поважність причин відсутності суд не повідомив, будь-яких клопотань чи заяв до господарського суду Одеської області від відповідача не надходило.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 29.03.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 30.03.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача за час розгляду справи, суд встановив.

12 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія та Державним підприємством „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова було укладено Договір №12/06 безпроцентної поворотної позики (надалі Договір), за умовами якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику фінансову підтримку (допомогу) на поворотній основі у вигляді грошових в розмірі, встановленому цим Договором, а позичальник зобов`язується повернути їх позикодавцю у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п. 2.2. Договору, сума позики за Договором становить 150000,00 грн. Сторони погодили, що у разі надання позикодавцем позики: позика надається позикодавцем тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, згідно умов цього Договору. (п.п. 2.3.1. п. 2.3. Договору).

12.06.2020р. позивачем було перераховано суму позики у розмірі 150000,00 грн. на поточний рахунок Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова, що підтверджується платіжним дорученням №652 від 12.06.2020р.

Згідно до п. 4.1. Договору, строк повного повернення позики становить 30 календарних днів з моменту надання суми позики.

Відповідно до п. 4.2. Договору, сума позики підлягає поверненню тільки шляхом її перерахування на поточний рахунок позикодавця.

Як було зазначено позивачем, із врахуванням п. 4.1. Договору, позика у розмірі 150000,00 грн. повинна бути повернута відповідачем 12.07.2020р.

Однак, в порушення договірних зобов`язань, 11.09.2020р. відповідачем було частково повернуто позику в розмірі 50000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення №46 від 11.09.2020р.

Також відповідно до гарантійного листа, примірник якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити суму у розмірі 100000,00 грн. за Договором безпроцентної позики №12/06 від 12.06.2020р. в термін до 01.12.2020р.

Проте, як стверджує позивач, станом на 14.12.2020р. сума позики повернута не була.

Відповідно до п. 7.1. Договору, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від неповернутої суми позики.

Згідно до п. 7.2. Договору, при прострочені повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п. 7.2. Договору, сплачує проценти в розмірі 1% річних виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем було здійснено нарахування штрафу у розмірі 2% від неповернутої позики 150000,00 грн., штраф становить 3000,00 грн.

Здійснено нарахування 1% річних, на суму боргу 150000,00 грн. за період з 13.07.2020р. по 11.09.2020р., борг 250,00 грн. та на суму боргу 100000,00 грн. за період з 12.09.2020р. по 20.01.2021р., борг 358,00 грн.

Також було здійснено нарахування інфляційних втрат, однак приймаючи до уваги, що за спірним періодом виникли дефляція, позивачем не було заявлено такі вимоги до стягнення з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №12/06 безпроцентної поворотної позики від 12.06.2020р. та направлено на стягнення основного боргу у розмірі 100000,00 грн., штрафу у розмірі 3000,00 грн. та процентів у розмірі 608,00 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія та Державним підприємством „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова виникли на підставі укладеного між ними 12 червня 2020 року Договору №12/06 безпроцентної поворотної позики.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення №652 від 12.06.2020р. позивачем на користь відповідача було перераховано позику у розмірі 150000,00 грн.

В свою чергу, відповідачем було здійснено оплату отриманої позики у розмірі 50000,00грн., про що свідчить платіжне доручення №46 від 11.09.2020р.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Державним підприємством „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №12/06 безпроцентної поворотної позики від 12.06.2020р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу у розмірі 100000,00 грн. - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п. 7.1. Договору, при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від неповернутої суми позики.

Згідно до п. 7.2. Договору, при прострочені повернення позики (її частини) позичальник додатково до штрафу, передбаченого п. 7.2. Договору, сплачує проценти в розмірі 1% річних виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому позичальник зобов`язаний повернути суму позики (її неповернену частину в разі дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивачем було здійснено нарахування штрафу у розмірі 2% від неповернутої позики 150000,00 грн., штраф становить 3000,00 грн.

Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем штрафу у розмірі 3000,00 грн., вважає такі розрахунок вірним, а вимоги про стягнення штрафу - правомірними.

Також, позивачем здійснено нарахування 1% річних, на суму боргу 150000,00 грн. за період з 13.07.2020р. по 11.09.2020р., борг 250,00 грн. та на суму боргу 100000,00 грн. за період з 12.09.2020р. по 20.01.2021р., борг 358,00 грн.

Суд зазначає, що позивачем при здійснення нарахування за період з 13.07.2020р. по 11.09.2020р., було помилково включено в такий розрахунок дату сплати частини боргу у розмірі 50000,00 грн., яке відбулось - 11.09.2020р., оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення нарахувань.

Так, судом було здійснено перерахунок суми 1% річних на борг у розмірі 150000,00грн. за період з 13.07.2020р. по 10.09.2020р.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
15000013.07.2020 - 10.09.2020601 %245.90
З урахуванням зазначеного, сума процентів річних становить 603,90 грн. (245,90+358).

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія зі стягненням з відповідача боргу у розмірі 100000,00 грн., штрафу у розмірі 3000,00 грн. та процентів у розмірі 603,90грн.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ч. 1-3 ст. 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1 ст.26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В підтвердження розміру понесених судових витрат позивачем до суду надані: Договір №37/20 про надання правничої допомоги від 09.12.2020р., Розрахунок витраченого робочого часу та його вартості, що є Додатком №1 від 10.12.2020р. до Договору №37/20 про надання правничої допомоги від 09.12.2020р., рахунок-фактуру №37/20/1 від 10.12.2020р. на суму 4050,00 грн., платіжне доручення №585 від 10.12.2020р. на суму 4050,00 грн., Розрахунок витраченого робочого часу та його вартості, що є Додатком №2 від 20.01.2021р. до Договору №37/20 про надання правничої допомоги від 09.12.2020р., рахунок-фактуру №37/20/2 від 20.01.2021р. на суму 9000,00 грн., платіжне доручення №648 від 20.01.2021р. на суму 9000,00грн.

Отже, суд зазначає, що позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 13050,00 грн.

Однак, суд зазначає, що, зокрема, позивачем заявлено до відшкодування з відповідача, 2700,00 грн. за участь адвоката у судових засіданнях, із розрахунку 1 судове засідання = 1 робоча година, за три судових засідання 3 години, вартість 2700,00 грн.

Проте, у даній справі судом було проведено два судових засідання, яке відбулись 01.03.2021р. о 12 год. 15 хв., та 29 березня 2021р. о 10 год. 00 хв., тому до стягнення з відповідача замість заявлених 2700,00 грн., підлягають стягненню 1800,00 грн.

З урахування зазначеного, сума наданої правничої допомоги становить 12150,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, господарський суд вважає, що грошові кошти в якості витрат на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 12149,52 грн., розраховані пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2269,91 грн. грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства „Дослідне господарство „Таїровське Національного наукового центру „Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова (65496, Одеська обл., Овідіопольський район, смт. Таїрове, вул. 40 річчя Перемоги, 27, А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Південна енергопостачальна компанія (65049, м. Одеса, вул. Івана Франко, 55; ) основний боргу у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп., штраф у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., проценти у розмірі 603 (шістсот три) грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 91 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 12149 (дванадцять тисячі сто сорок дев`ять) грн. 52 коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 30 березня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко