ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" березня 2021 р. Cправа № 902/1087/20

Господарський суд Вінницької області у складу судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.,

за участю представників сторін

прокурор Самборська Я.А., службове посвідчення № 057700 від 29.10.2020

позивача Калачик Н.М., посвідчення №2182 від 17.12.2020

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020) в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" (вул. Магістратська, 11/5, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 367541,73 грн заборгованості (з урахуванням заяви по збільшення позовних вимог), розірвання договору оренди та повернення нежитлових приміщень

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" про:

- стягнення 205318,53 грн заборгованості;

- розірвання договору оренди № будівель/споруд, приміщень №22-4 від 27.02.2003;

- повернення балансоутримувачу - Департаменту комунального майна Вінницької міської ради Вінницької області - індивідуально визначене комунальне майно, а саме: будівлю загальною площею 328,3 м.кв., вартістю 2 682 211,00 грн, визначеною незалежною (експертною) оцінкою встановленою станом на 31 липня 2015 року та затвердженою рішенням виконавчого комітету міської ради № 1934 від 03.09.2015 року, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, згідно акту прийому - передачі.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору оренди будівель/споруд, приміщень №22-4 від 27.02.2003, в частині проведення розрахунків по орендній платі.

Ухвалою від 11.11.2020 відкрито провадження у справі № 902/1087/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01 грудня 2020 року.

На визначену судом дату - 01.12.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді Маслія І.В. у відпустці, протягом періоду самоізоляції з метою запобігання поширенню COVID-19.

Оскільки станом на 09.12.2020 суддя Маслій І.В. приступив до роботи, то суд ухвалою від 09.12.2020 продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та повідомив учасників справи про призначення підготовчого судового засідання на 12 січня 2021.

За наслідками судового засідання 12.01.2021 задоволено клопотання представника відповідача та відкладено підготовче засідання на 28.01.2021, про що зазначено в протоколі судового засідання (Протокольна ухвала).

28.01.2021 до суду від Вінницької місцевої прокуратури надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому зазначає, що заборгованість відповідача перед Департаментом комунального майна Вінницької міської ради за користування комунальним майном за період з 16.01.2020 по 01.01.2021 становить 354049,42 грн, а пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання становить 13 492,31 грн, що разом становить 367541,73 грн.

Від відповідача до суду 28.01.2021 надійшла зустрічна позовна заява про стягнення вартості невід`ємних поліпшень та клопотання про проведення експертизи.

В судовому засіданні 28.01.2021 представник ТОВ "Юр-Місія" подав заяву про надання часу на усунення недоліків зустрічної позовної заяви, що була подана 28.01.2021.

За наслідками судового засідання 28.01.2021 винесено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.02.2021 та залишення клопотання Вінницької місцевої прокуратури про збільшення позовних вимог без руху, встановлено строк усунення недоліків до 12.02.2021.

Крім того, ухвалою від 28.01.2021 залишено без руху зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" та встановлено строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви до 12.02.2021.

28.01.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про призначення судової оціночно - будівельної експертизи.

11.02.2021 до суду від відповідача/позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання, в якому останній повідомляє суд про неможливість прибуття в судове засідання 12.02.2020 та виконання вимог ухвали від 28.01.2021, оскільки з 04.02.2021 перебуває на стаціонарному лікуванні в зв`язку з вірусним захворюванням на COVID-19, крім того, зазначив що керівник відповідача/позивача за зустрічним позовом також перебуває на лікуванні в зв`язку з даною хворобою, а тому просить не проводити судові засідання без участі відповідача/позивача за зустрічним позовом.

12.02.2021 до суду від Вінницької обласної прокуратури надійшло клопотання про долучення доказів, а саме платіжне доручення № 124 від 09.02.2021 про сплату судового збору в сумі 2717,61 грн за подання клопотання про збільшення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання. Тому подана заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Ухвалою від 12.02.2021 поновлено строк підготовчого провадження у справі № 902/1087/20, відкладено підготовче засідання на 02.03.2021 та продовжено відповідачу/позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви до 02.03.2021.

В судовому засіданні 02.03.2021 суд дослідивши клопотання про призначення експертизи, заслухавши думку учасників процесу дійшов висновку про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки питання про вартість невід`ємних поліпшень не стосуються обставин даної справи, а мали значення лише для вирішення вимог викладених в зустрічній позовній заяві, яка повернута судом на підставі ч. 4 ст. 174 ГПК України.

Ухвалою від 02.03.2021 суд повернув зустрічну позовну заяву без номеру і дати (вх. № канцелярії суду 86/21 від 28.01.2021) позивачу.

Також ухвалою від 02.03.2021 з 15.03.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 902/1087/20 для судового розгляду по суті на 25 березня 2021.

Згідно службової записки № 35/2021 представник відповідача 11.03.2021 ознайомився із матеріалами справи, в тому рахунку із ухвалою від 02.03.2021 про призначення справи до розгляду по суті на 25.03.2021.

23.03.2021 до суду надійшла заява від представника відповідача про залишення позову без розгляду, мотивована відсутністю підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі.

На визначену судом дату з`явився прокурор та представник позивача. Відповідач правом участі свого представника в судовому засіданні не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином, що стверджується наявними в справі доказами.

В судовому засіданні секретар доповіла суду про те, що представник відповідача у телефонному режимі повідомив, що у судове засідання з"явитися не може у зв"язку із поганим самопочуттям та просив відкласти розгляд справи.

В судовому засіданні суд постановив здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник позивача повідомив, що позивач та прокурор не отримували заяву про залишення позову без розгляду і вказана заява була подана після закриття підготовчого провадження.

В судовому засіданні суд постановив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що спірна будівля становить високий суспільний інтерес та, що у відповідача виникла велика сума заборгованості.

За клопотання представника позивача в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Після перерви представник позивача зазначила, що отримувачем коштів за договором оренди є агенція, про що повідомлялося листом відповідача. Проте, судом встановлено, що зазначений лист відсутній в матеріалах справи.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про збільшення позовних вимог від 28.01.2021.

В судовому засіданні в межах дня було оголошено перерву.

Під час перерви представником позивача було подано супровідний лист, в якому останній просить суд долучити до матеріалів справи розрахунок заборгованості з орендної плати та пені за договором оренди № 22-4 від 27.02.2003 за період з 16.01.2020 по 31.12.2020. Супровідний лист долучений судом до матеріалів справи.

Представник позивача подала в судовому засіданні заяву, яку підтримав прокурор, про відмову від першої частини позовної вимоги. В зв`язку з цим суд зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст.191 ГПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст.191 ГПК України суд не приймає відмову позивача від позову визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктом 4 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, якщо позивач відмовився від позову і його відмову прийнято господарським судом, господарський суд закриває провадження у справі.

Дослідивши заяву про відмову від першої позовної вимоги, яка підписана представником позивача, суд вважає, що вказана заява не суперечить чинному законодавству і не порушує права та охоронювані законом інтереси особи, яку він представляє.

Наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч. 3 ст. 231 ГПК України, головуючим у справі роз`яснені представнику позивача у судовому засіданні та йому зрозумілі.

Суд вважає за можливе закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь Комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради заборгованості зі сплати орендної плати у сумі 18950,88 грн на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задоволити з урахуванням заяви про відмову від першої позовної вимоги. Прокурор підтримав вищевказану позицію представника позивача.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 25.03.2021, в зв`язку з неявкою представників сторін на проголошення вступної та резолютивної частини рішення остання долучена до матеріалів справи без проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Стаття 53 Господарського процесуального Кодексу України (далі - ГПК України) передбачає право прокурора звертатися до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави. Прокурор, звертаючись до суду, у позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний суд України у рішенні від 08.04.1999 у справі №3-рн/99 зазначив, що із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Статтею 1, ч.2 ст.5 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/11).

У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.18 у справі №553/3280/16-а).

Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Вінницька місцева прокуратура звернулася із листом № 32-7515вих-20 від 22.09.2020 до Вінницької міської ради, в якому просила невідкладно повідомити з приводу проведення претензійно - позовної роботи щодо погашення ТОВ "Юр-Місія" заборгованості з орендної плати та повернення орендованого майна.

Вінницька міська рада в листі № 01-00-011-55008 від 29.09.2020 повідомила прокуратуру, що судово - претензійна робота щодо погашення ТОВ "Юр-Місія" заборгованості з орендної плати не здійснювалася, оскільки чинним законодавством не встановлено обов"язку її проведення.

Листом № 321 від 02.11.2020 Вінницька місцева прокуратура повідомила Виконавчий комітет Вінницької міської ради, що має намір на підставі та в порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" звернутися до Господарського суду Вінницької області з позовом до ТОВ "Юр - Місія" про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, розірвання договору оренди та повернення комунального майна балансоутримувачу.

Оскільки Виконавчим комітетом Вінницької міської ради не вжито належних заходів для усунення зазначених порушень в межах своїх повноважень, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку щодо контролю за ефективним та раціональним використанням бюджетних коштів, Прокуратура Вінницької області уповноважена вжити заходи представницького характеру відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Сам факт бездіяльності Виконавчого комітету Вінницької міської ради є підставою для звернення прокурора з відповідним позовом на захист інтересів держави. Жодним законодавчим актом прокурора не зобов`язано в позовній заяві зазначати причини бездіяльності позивачів.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 згідно з якими прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Неефективне та нераціональне використання бюджетних коштів підриває засади бюджетного процесу, призводить до порушення економічних інтересів держави, необхідність захисту яких покладено на органи прокуратури (ч. З ст. 131-1 Конституції України).

У разі встановлення порушення вимог законодавства та факту бездіяльності органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, у прокурора виникає не лише право, а й обов`язок захистити такі інтереси, що у даному випадку і зроблено шляхом звернення до суду з позовом.

Вищевикладене спростовує доводи відповідача, викладені в заяві про залишення позову без розгляду.

27 лютого 2003 року між Виконкомом Вінницької міської ради (Орендодавець) та ТОВ Юр-місія (Орендар) укладено договір оренди приміщень/будівель, споруд/ № 22-4 (далі - Договір).

Предметом Договору є приміщення загальною площею 329,3 кв.м. по вул. Якіра, 2а у м. Вінниці.

Термін оренди визначається з 27.02.2003 р. по 27.02.2013 р. (п.1.4. Договору).

Згідно п. 3.2.13. Договору Орендар зобов`язується не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди повідомити письмово Орендодавця про бажання продовжити оренду об`єкту або відмовитись від оренди об`єкта. Відсутність повідомлення розцінюється Орендодавцем як відмова від продовження дії договору.

Після закінчення терміну дії договору оренди, якщо немає згоди Орендодавця на продовження або у випадку дострокового припинення (розірвання) договору Орендар зобов`язаний в 15-ти денний термін здати приміщення управлінню комунального майна згідно з Актом прийому-передачі (п.3.2.14. Договору).

Зміна або дострокове розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться до договору, розглядаються Орендарем протягом 10 днів з їх подання. Одностороння відмова від виконання договору оренди не допускається. Зміни до договору оренди, внесення яких обумовлено положеннями чи вимогами законодавства або рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради є обов`язковими для сторін договору (п.5.1. Договору).

Відповідно до п.5.3. Договору договір оренди може бути достроково розірваним за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний рішенням господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов"язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Звернення про припинення або продовження дії договору оренди в зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди надається Орендарем не пізніше 1 місяця до його закінчення (п.5.5. Договору).

Продовження договору на новий термін по закінченню його дії без рішення виконкому не допускається (п. 5.6. Договору).

Факт передачі приміщення підтверджується актом прийому - передачі нежилого приміщення від 27.02.2003р., згідно якого 27.02.2003р. ТОВ Юр-Місія передано в оренду приміщення по вул. вул. Якіра, 2а у м. Вінниці загальною площею 329,3 м.кв.

Відповідно до умов Договору термін оренди приміщення закінчився 27.02.2013р.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1093/15 від 13.10.2015, залишеним в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.11.2015, за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради до ТОВ "Юр - Місія" про примусове звільнення орендованого приміщення в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі та фактично визнано договір оренди № 22-4 від 07.02.2013 пролонгованим.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/666/19 від 05.12.2019, залишеним в силі постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 29.04.2020, за позовом Виконавчого комітету Вінницької міської ради до ТОВ "Юр - Місія" про внесення змін до договору оренди приміщень/будівель, споруд/ № 22-4 від 27.02.2003, позовні вимоги частково задоволено.

У вказаному рішенні суд ухвалив внести зміни з набранням рішенням законної сили в пункти 1.1., 1.2., 2.1. Договору оренди приміщень/будівель/споруд №22-4 від 07.02.2003, укладеного між виконавчим комітетом Вінницької міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" (м. Вінниця, вул. Першотравнева,11/5, ) щодо передачі в оренду приміщення загальною площею 329,3м/кв за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, виклавши їх в наступній редакції:

"1.1. "Орендодавець" передає, а "Орендар" приймає в строкове платне користування на підставі рішення виконавчого комітету міської ради №327 від 27.02.2003р нежитлові вбудовано-прибудинкові приміщення загальною площею 328,3 м/кв (№79) першого поверху десятиповерхового житлового будинку (літ. А) за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенко, 2-А надалі «об`єкт», вартістю 2682 211,00 грн, визначеною незалежною (експертною) оцінкою встановленою станом на 31.01.2019р та затвердженою рішенням виконавчого комітету міської ради №539 від 28.02.2019 р, яке знаходиться на балансі комунального підприємства "Агенція комунальної нерухомості" Вінницької міської ради та обслуговуванні приватного підприємства "Бокуд", що розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна,46.

1.2. Характер використання об`єкта: розміщення продовольчого магазину - 25,0 м/кв; розміщення спортивно-оздоровчого комплексу 303,3 м/кв.

2.1. Орендна плата перераховується департаменту комунального майна Вінницької міської ради щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця. Орендна плата за базовий місяць при укладенні договору оренди складає 34518,20 грн, крім того ПДВ 20%".

Згідно рішення Вінницької міської ради № 1282 від 16.05.2019 "Про передачу на баланс об"єктів нерухомого майна" нежитлові приміщення загальною площею 328, 3 м.кв (№ 79) першого поверху десятиповерхового житлового будинку (літ.А) за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенко, 2-А передано на баланс КП "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради.

Відповідно до рішення Вінницької міської ради № 107 від 16.01.2020 "Про передачу на баланс об"єктів нерухомого майна по вул. С. Тимошенка, 2А," нежитлові приміщення загальною площею 328, 3 м.кв (№ 79) першого поверху десятиповерхового житлового будинку (літ.А) за адресою: м. Вінниця, вул. Степана Тимошенко, 2-А передано на баланс Департаменту комунального майна Вінницької міської ради.

На виконання умов договору, виконавчий комітет Вінницької міської ради передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, загальною площею 329.3 кв. м, що стверджується актом прийому-передачі нежилого приміщення від 27.02.2003 р.

Проте відповідачем не в повному обсязі проведено оплату згідно з умовами договору. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача по орендній платі за період з 16.01.2020 по 01.01.2021 становить 354049, 42 грн.

Згідно наданих позивачем письмових розрахунків відповідачеві нараховано до стягнення пеню в сумі 13492,31 грн за період з 16.01.2020 по 31.12.2020.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами по справі договір оренди є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Позивачем в позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначено, що заборгованість відповідача по орендній платі за період з 16.01.2020 по 01.01.2021 становить 354049,42 грн.

В п. 2.1. Договору встановлено, що орендна плата перераховується департаменту комунального майна Вінницької міської ради щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця. Орендна плата за базовий місяць при укладенні договору оренди складає 34518,20 грн, крім того ПДВ 20%.

Ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Судом здійснено власний розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем по орендній платі, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 310904,17 грн (розрахунок доданий до позовної заяви).

З огляду на викладене, заявлена позивачем сума заборгованості відповідача по орендній платі в розмірі 354049,42 грн підлягає частковому задоволенню в розмірі 310904,17 грн, як така, що документально підтверджена та не спростована відповідачем.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору оренди, позивачем заявлено до стягнення 13492,31 грн - пені за період з 16.01.2020 по 31.12.2020.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.2.3. Договору своєчасно несплачені Орендарем суми орендної плати стягуються за весь період заборгованості з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

При цьому в силу приписів ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи викладені обставини та норми закону, суд здійснив власний розрахунок пені за прострочення сплати відповідачем орендної плати, отримавши при цьому розмір пені - 12554, 90 грн та дійшов висновку, що заявлена позивачем сума пені в розмірі 13492, 31 грн підлягає частковому задоволенню, на суму 12554, 90 грн (розрахунок наявний в матеріалах справи).

При цьому, судом здійснено перерахунок пені з урахуванням місячних розмірів орендної плати, виникнення дат прострочення.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволення на суму 12554,90 грн.

Щодо позовних вимог позивача про розірвання договору оренди № будівель/споруд, приміщень №22-4 від 27.02.2003 та повернення балансоутримувачу - Департаменту комунального майна Вінницької міської ради Вінницької області - індивідуально визначене комунальне майно, а саме: будівлю загальною площею 328,3 м.кв., вартістю 2 682 211,00 грн, визначеною незалежною (експертною) оцінкою встановленою станом на 31 липня 2015 року та затвердженою рішенням виконавчого комітету міської ради № 1934 від 03.09.2015 року, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, згідно акту прийому - передачі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1-4 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Поряд з цим, частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 р. № 6-75цс13 істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

За частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та з ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України, орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Такими чином істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення майна орендодавцю (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 р. у справі № 904/6961/17).

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору, виконавчий комітет Вінницької міської ради передав, а відповідач прийняв в оренду приміщення за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, загальною площею 329.3 кв. м, що стверджується актом прийому-передачі нежилого приміщення від 27.02.2003 р.

Проте відповідачем не в повному обсязі проведено оплату згідно з умовами договору. Так, згідно розрахунку суду, заборгованість відповідача становить 310 904,17 грн, яка на момент звернення позивача з позовом до суду та на час прийняття рішення у даній справі непогашена.

Відповідно до Договору оренди (п.2.7.) несплата орендної плати чи комунальних послуг протягом одного місяця з дня закінчення терміну платежу є підставою для дострокового припинення (розірвання) договору оренди, при цьому з Орендаря стягується заборгована сума з урахуванням пені за кожен день прострочення.

Таким чином, судом встановлено, що у визначений строк, відповідачем не було сплачено орендну плату за користування майном і при цьому зазначений факт є тривалим у часі.

Вказані обставини, на думку суду, є нічим іншим як істотним порушенням відповідачем умов укладеного з позивачем договору оренди, що стало підставою для звернення із позовом до суду про дострокове розірвання вказаного договору.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Виходячи з положень, наведених в ст.173 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання як правовідношення сторін є підставою для існування відповідних прав та обов`язків його учасників, припинення зобов`язання зумовлює і припинення існування підстави для відповідного права, зокрема для подальшого перебування у відповідача майна, отриманого за спірним договором.

Відповідно до п. 5.4. Договору у разі його розірвання, закінчення строку дії, відмови від його продовження. банкрутства Орендаря, він зобов"язаний повернути орендований об"єкт оренди на умовах, зазначених в договорі оренди.

Згідно п.3.2.14. Договору у випадку дострокового припинення (розірвання) договору в 15-ти денний термін здати об"єкт управлінню комунального майна згідно з актом прийому-передачі.

Положення щодо обов`язку повернення із вказівкою на негайність його здійснення закріплені і в ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Отже, позовні вимоги про розірвання Договору оренди № будівель/споруд, приміщень №22-4 від 27.02.2003 та повернення балансоутримувачу - Департаменту комунального майна Вінницької міської ради Вінницької області - індивідуально визначене комунальне майно, а саме: будівлю загальною площею 328,3 м.кв., вартістю 2 682 211,00 грн, визначеною незалежною (експертною) оцінкою встановленою станом на 31 липня 2015 року та затвердженою рішенням виконавчого комітету міської ради № 1934 від 03.09.2015 року, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, згідно акту прийому - передачі, підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти. Станом на день прийняття рішення, відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав.

При розгляді справи судом враховано, що відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

У відповідності до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10-15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76-80, 86, 91, 113, 118, 129, 191, 231-233, 236-238, 240-242, 252, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти до розгляду заяву про відмову від першої частини позовної вимоги.

2. Закрити провадження у справі в частині стягнення з ТОВ "Юр-Місія" на користь Комунального підприємства "Агенція муніципальної нерухомості" Вінницької міської ради заборгованості зі сплати орендної плати у сумі 18950,88 грн.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стянути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" (вул. Магістратська, 11/5, м. Вінниця, 21000, ) на користь Виконавчого комітету Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050; р/р UA0002856, Казначейство України, , отримувач - УК у м. Вінниці/отг м.Вінниця/00000000) заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 310904, 17 грн та 12554, 90 грн - пені.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" (вул. Магістратська, 11/5, м. Вінниця, 21000, ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050, ; Держказначейська служба України, м. Київ, р/р ІВАN UA0003988, МФО 820172, отримувач: Вінницька обласна прокуратура) 9717,13 грн - витрати на сплату судового збору.

5. Розірвати договір оренди №22-4 від 07.02.2003 року, укладений між Виконавчим комітетом Вінницької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юр - Місія".

6. Зобов"язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Юр-Місія" (вул. Магістратська, 11/5, м. Вінниця, 21000, ) повернути балансоутримувачу - Департаменту комунального майна Вінницької міської ради Вінницької області - індивідуально визначене комунальне майно, а саме: будівлю загальною площею 328,3 м.кв., вартістю 2 682 211,00 грн, визначеною незалежною (експертною) оцінкою встановленою станом на 31 липня 2015 року та затвердженою рішенням виконавчого комітету міської ради № 1934 від 03.09.2015 року, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. Якіра, 2а, згідно акту прийому - передачі.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. У стягненні 43145,25 грн заборгованості по орендній платі та 937,41 грн пені - відмовити.

9. Примірник повного судового рішення надіслати прокурору та сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 05 квітня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - прокуратурі (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020)

3 - позивачу (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

4 - відповідачу (вул. Магістратська, 11/5, м. Вінниця, 21000)