ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021м. ДніпроСправа № 904/7065/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Лежньова О.Р.

та представників:

від позивача: Рєпін М.В.;

від відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікант", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення 6 994 468,43 грн

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікант" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 6 994 468,43 грн, з яких: основний борг 6 048 789,17 грн; 3% річних - 33 213,09 грн; інфляційні втрати - 113 523,61 грн; 7% штрафу - 393 742,81 грн; пеня - 405199,75 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого товару за договором про закупівлю товару № 572/13/221В від 08.07.2020.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 26.01.2021, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач посилається на безпідставність застосування позивачем статті 231 Господарського кодексу України до вимог щодо стягнення пені та 7% штрафу. При цьому зауважує також на тому, що пункт 7.4 договору не визначає конкретного розміру штрафних санкцій за порушення строків оплати за поставлений товар.

08.02.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що відповідач є суб`єктом господарювання державного сектора економіки, у зв`язку з чим стаття 231 Господарського кодексу України та пункт 7.4 договору передбачають за можливе застосування до відповідача визначеного у позові розміру штрафу та пені.

23.02.2021 представник відповідача засобом електронного зв`язку подав заперечення на відповідь на відзив, оригінал яких надійшов до суду 25.02.2021.

У запереченнях відповідач спростовує позовні вимоги доводами, зазначеними ним у відзиві на позов. Крім того, просить зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних у десять разів, посилаючись на скрутний матеріальний стан, а також на те, що підприємство віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

У заяві № 04/03-21 від 04.03.2021, яка надійшла до суду 12.03.2021, позивач заперечує проти зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат та указує на те, що продукція за договором була поставлена відповідачу за низькими цінами у порівнянні з цінами на ринку металопрокату. Також позивач зазначає, що несвоєчасна оплата за поставлений металопрокат призвела до неотримання товариством прибутку та, як наслідок, позбавила позивача можливості закупити новий обсяг металопрокату на ринку України, який є необхідними для подальшого ведення господарської діяльності.

Крім того, позивач звертає увагу суду на те, що неоплачена відповідачем вартість товару є значною для позивача сумою та ці кошти необхідні йому для здійснення господарської діяльності.

Ухвалою суду від 04.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.01.2021, після чого підготовче засідання відкладалося до 23.02.2021.

Ухвалою суду від 23.02.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 18.03.2021.

16.03.2021 та 17.03.2021 за підписом представника відповідача адвоката Левченко І.А. на електронну адресу суду надійшли заперечення на заяву позивача № 04/03-21 від 04.03.2021 та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.03.2021 зазначені заперечення та клопотання повернуто заявнику без розгляду з підстав частини четвертої статті 170 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 18.03.2021 представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікант" (далі позивач, постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі відповідач, покупець) укладено договір № 572/13/221В від 08.07.2020 про закупівлю товару (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у пункті 1.2 договору, а покупець - прийняти й оплатити такий товар.

Постачальник зобов`язується поставити сплави, код 1462 (листи, арматура, балка, кутик, швелер, круг, смуга) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили суму (ціну) договору, яка відповідно до Специфікації № 1 становить 5 965 821,14 грн, крім того податок на додану вартість 20% - 1193164,23 грн, а всього 7 158 985,37 грн.

Згідно з пунктом 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії товару після його поставки протягом 60-ти календарних днів.

За змістом пунктів 5.1, 5.2 договору поставка товару здійснюється партіями в період липень грудень 2020 року. Поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця) відповідно до Правил Інкотермс-2010.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 договору).

Специфікацією № 1 (Додаток № 1 до договору) сторони погодили поставку товару на загальну суму разом із ПДВ 7 158 985,37 грн (а.с. 41-42).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв у межах специфікації товар на загальну суму 6 198 789,17 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 251299 від 15.07.2020 на суму 392182,44 грн, № 251744 від 16.07.2020 на суму 9670,08 грн, № 251746 від 16.07.2020 на суму 379310,40 грн, № 253241 від 21.07.2020 на суму 354209,67 грн, № 254040 від 21.07.2020 на суму 379385,23 грн, № 254069 від 21.07.2020 на суму 404452,85 грн, № 254962 від 23.07.2020 на суму 388285,63 грн, № 254972 від 23.07.2020 на суму 378099,45 грн, № 255265 від 24.07.2020 на суму 406387,20 грн, №255423 від 27.07.2020 на суму 400548,55 грн, № 256366 від 29.07.2020 на суму 382099,90 грн, № 268797 від 09.09.2020 на суму 374050,56 грн, № 269491 від 10.09.2020 на суму 88683,84 грн, № 270000 від 11.09.2020 на суму 365674,92 грн, № 270021 від 12.09.2020 на суму 435437,16 грн, № 270839 від 15.09.2020 на суму 396548,54 грн, № 271200 від 16.09.2020 на суму 239705,28 грн, № 273258 від 23.09.2020 на суму 87134,33 грн, № 273590 від 23.09.2020 на суму 336923,14 грн, а також товарно-транспортними накладними та довіреностями (а.с. 43-80).

Платіжним дорученням № 15209 від 07.09.2020 відповідач сплатив 150 000,00 грн, які позивач прийняв у рахунок часткової оплати товару за видатковою накладною № 251299 від 15.07.2020 на суму 392182,44 грн (а.с. 93).

Залишок не сплаченої суми становить 6048789,17 грн (6198789,17 150000,00 = 6048789,17), яку сторони підтвердили актом звірки взаємних розрахунків станом на 08.12.2020 (а.с. 82).

Несплата відповідачем залишку суми 6048789,17 грн за отриманий товар і стала причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з поставкою товару й виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної його оплати.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до пункту 4.2 договору та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України відповідач зобов`язаний оплатити отриманий товар у такі строки:

за видатковими накладними № 251299 від 15.07.2020 на суму 392182,44 грн, № 251744 від 16.07.2020 на суму 9670,08 грн, № 251746 від 16.07.2020 на суму 379310,40 грн не пізніше 14.09.2020;

за видатковими накладними № 253241 від 21.07.2020 на суму 354209,67 грн, № 254040 від 21.07.2020 на суму 379385,23 грн, № 254069 від 21.07.2020 на суму 404452,85 грн, №254962 від 23.07.2020 на суму 388285,63 грн, № 254972 від 23.07.2020 на суму 378099,45 грн - не пізніше 21.09.2020;

за видатковою накладною № 255265 від 24.07.2020 на суму 406387,20 грн не пізніше 22.09.2020;

за видатковою накладною № 255423 від 27.07.2020 на суму 400548,55 грн не пізніше 25.09.2020;

за видатковою накладною № 256366 від 29.07.2020 на суму 382099,90 грн не пізніше 28.09.2020;

за видатковими накладними № 268797 від 09.09.2020 на суму 374050,56 грн, № 269491 від 10.09.2020 на суму 88683,84 грн не пізніше 09.11.2020;

за видатковою накладною № 270000 від 11.09.2020 на суму 365674,92 грн не пізніше 10.11.2020;

за видатковою накладною № 270021 від 12.09.2020 на суму 435437,16 грн не пізніше 11.11.2020;

за видатковими накладними № 270839 від 15.09.2020 на суму 396548,54 грн, № 271200 від 16.09.2020 на суму 239705,28 грн не пізніше 16.11.2020;

за видатковими накладними № 273258 від 23.09.2020 на суму 87134,33 грн, № 273590 від 23.09.2020 на суму 336923,14 грн не пізніше 23.11.2020.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Доказів повної оплати товару відповідач суду не надав. Строк оплати є таким, що настав.

Тому, позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 6 048 789,17 грн є законними й обґрунтованими.

Заявлені позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 405199,75 грн за загальний період з 13.09.2020 по 16.12.2020 та штраф у розмірі 7% у сумі 393742,81 грн розраховані із заборгованості за кожною видатковою накладною на підставі пункту 7.4 договору та статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до пункту 7.4 договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Позовні вимоги щодо стягнення зазначених штрафу та пені є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини першої статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 231 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п. 6.31).

Сторонами у договорі не визначено розмір та базу нарахування пені, а законодавчими актами не встановлено обов`язковості її сплати у спірних відносинах.

Що стосується можливості застосування до спірних правовідносин у справі частини другої статті 231 Господарського кодексу України, то ця норма закону стосується випадків порушення негрошового зобов`язання, тоді як у цій справі має місце порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару.

Зазначений висновок щодо застосування частини другої статті 231 Господарського кодексу України відповідає висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.02.2018 у справі № 904/1858/16 (п. 7.2.6).

Відтак правові підстави для стягнення з відповідача пені та штрафу у розмірі, не погодженому стотонами в договорі, відсутні.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 33 213,09 грн розраховані за загальний період з 13.09.2020 по 16.12.2020 грн, а інфляційні втрати у сумі 113 523,61 грн - за загальний період з вересня по грудень 2020 року із заборгованості за кожною видатковою накладною окремо.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що він здійснений без врахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку та закінчення перебігу строку при визначенні періоду прострочки у виконанні зобов`язань з оплати товару.

Зокрема, позивачем не враховано, що згідно зі статтею 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, будуть становити 32 329,48 грн, з яких:

- 1846,14 грн за період з 15.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості у сумі 242182,44 грн за видатковою накладною № 251299 від 15.07.2020 на суму 242 182,44 грн (з урахуванням часткової оплати 150000,00 грн за платіжним дорученням № 15209 від 07.09.2020);

- 73,71 грн за період з 15.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною №251744 від 16.07.2020 на суму 9670,08 грн;

- 2891,46 грн за період з 15.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 251746 від 16.07.2020 на суму 379310,40 грн;

- 2496,89 грн за період з 22.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 253241 від 21.07.2020 на суму 354209,67 грн;

- 2674,35 грн за період з 22.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 254040 від 21.07.2020 на суму 379385,23 грн;

- 2851,06 грн за період з 22.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 254069 від 21.07.2020 на суму 404452,85 грн;

- 2737,10 грн за період з 22.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 254962 від 23.07.2020 на суму 388285,63 грн;

- 2665,29 грн за період з 22.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 254972 від 23.07.2020 на суму 378099,45 грн;

- 2831,39 грн за період з 23.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 255265 від 24.07.2020 на суму 406387,20 грн;

- 2692,21 грн за період з 26.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 255423 від 27.07.2020 на суму 400548,55 грн;

- 2474,25 грн за період з 29.09.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 256366 від 29.07.2020 на суму 382099,90 грн;

- 1134,42 грн за період з 10.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковими накладними № 268797 від 09.09.2020 на суму 374050,56 грн;

- 268,96 грн за період з 10.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 269491 від 10.09.2020 на суму 88683,84 грн;

- 1079,04 грн за період з 11.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 270000 від 11.09.2020 на суму 365674,92 грн;

- 1249,20 грн за період з 12.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 270021 від 12.09.2020 на суму 435437,16 грн

- 975,12 грн за період з 17.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковими накладними № 270839 від 15.09.2020 на суму 396548,54 грн;

- 589,44 грн за період з 17.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 271200 від 16.09.2020 на суму 239705,28 грн;

- 164,27 грн за період з 24.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковими накладними № 273258 від 23.09.2020 на суму 87134,33 грн;

- 635,18 грн за період з 24.11.2020 по 16.12.2020 із заборгованості за видатковою накладною № 273590 від 23.09.2020 на суму 336923,14 грн.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог інфляційні втрати підлягають зменшенню та будуть становити 105 252,29 грн, з яких:

- 6781,10 грн за період з вересня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,8% із заборгованості у сумі 242182,44 грн за видатковою накладною №251299 від 15.07.2020 на суму 392182,44 грн (з урахуванням часткової оплати 150000,00 грн за платіжним дорученням № 15209 від 07.09.2020);

- 270,76 грн за період з вересня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,8% із заборгованості за видатковою накладною № 251744 від 16.07.2020 на суму 9670,08 грн;

- 10620,69 грн за період з вересня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,8% із заборгованості за видатковою накладною № 251746 від 16.07.2020 на суму 379310,40 грн;

- 8146,82 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 253241 від 21.07.2020 на суму 354209,67 грн;

- 8725,85 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 254040 від 21.07.2020 на суму 379385,23 грн;

- 9302,42 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 254069 від 21.07.2020 на суму 404452,85 грн;

- 8930,57 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 254962 від 23.07.2020 на суму 388285,63 грн;

- 8696,28 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 254972 від 23.07.2020 на суму 378099,45 грн;

- 9346,90 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 255265 від 24.07.2020 на суму 406387,20 грн;

- 9212,61 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною № 255423 від 27.07.2020 на суму 400548,55 грн;

- 8788,30 грн за період з жовтня по листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 102,3% із заборгованості за видатковою накладною №2 56366 від 29.07.2020 на суму 382099,90 грн;

- 4862,65 грн за листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,3% із заборгованості за видатковою накладною № 268797 від 09.09.2020 на суму 374050,56 грн;

- 1152,89 грн за листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,3% із заборгованості за видатковою накладною № 269491 від 10.09.2020 на суму 88683,84 грн;

- 4753,77 грн за листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,3% із заборгованості за видатковою накладною № 270000 від 11.09.2020 на суму 365674,92 грн;

- 5660,68 грн за листопад 2020 року з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,3% із заборгованості за видатковою накладною № 270021 від 12.09.2020 на суму 435437,16 грн.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 6 186 370,94 грн, з яких: 6 048 789,17 грн основний борг, 32329,48 грн - 3% річних, 105252,29 грн - інфляційні втрати.

Заява відповідача щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Отже, відповідно до встановлених судом обставин справи та згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3% річних та інфляційних втрат є відповідальністю останнього за допущене ним порушення грошового зобов`язання за договором.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов й на розсуд суду.

Враховуючи викладене, а також принципи розумності, добросовісності та справедливості, 3% річних та інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача за наслідком здійсненого судом перерахунку, не є надмірними у порівнянні до заявленого позивачем основного боргу.

Позивач вільний від будь-якого обов`язку доводити свої втрати від невиконання відповідачем свого грошового зобов`язання.

За таких обставин доводи відповідача, покладені в основу його заяви про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, задоволенню не підлягають.

Сторони у справі є господарюючими суб`єктами і несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 92 795,57 грн покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам та з урахуванням судового збору у сумі 104917,03 грн із визначеної позивачем ціни позову 6994468,43 (6994468,43 х 1.5% = 104917,03; 6186370,94 х 104917,03 / 6994468,43 = 92795,57).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікант" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 6994468,43 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 14309787, місцезнаходження: 52210, Дніпропетровська обл, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Вікант" (ідентифікаційний код 24942675, місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 24/1) основний борг у сумі 6 048 789,17 грн, 3% річних у сумі 32 329,48 грн, інфляційні втрати у сумі 105 252,29 грн, судовий збір у сумі 92 795,57 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.03.2021.

Суддя І.І. Колісник