ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.03.2021 Справа № 920/17/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп`яненко О.Ю., за участю секретаря судового засідання Молодецької В.О., розглянувши матеріали справи №920/17/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Поліс» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Лазаревського, 15, кв. 3, ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «ІнтерАгроСтандарт» (40007, м. Суми, вул. Шишкарівська, 11, ),

про стягнення 3 709 408,46 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Ганненко О.С., Сенча О.О.;

від відповідача: не з`явився;

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3709408,46 грн заборгованості, у тому числі: 3362438,67 грн - заборгованості за надані послуги, 262 624,15 грн - пені, 84345,64 грн - 3% річних, нарахованих за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна № 13-С3 від 23.07.2020, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 11.01.2021 відкрито провадження у справі № 920/17/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 09.02.2021.

Ухвалою суду від 09.02.2021 підготовче засідання у справі №920/17/21 відкладено на 23.02.2021.

Ухвалою суду від 23.02.2021 закрите підготовче провадження у справі №920/17/21, розгляд справи по суті призначено на 22.03.2021.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Ухвали суду від 11.01.2021 про відкриття провадження у справі, ухвали суду від 09.02.2021 та 23.02.2021 були надіслані на адресу відповідача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися на адресу суду з відміткою на поштовому конверті "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення зокрема є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене, суд вважає відповідача таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своєї позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

23 липня 2019 року між ТОВ «АГРО-ПОЛІС» в особі ФІЛІЇ «Конотопський елеватор» ТОВ «АГРО-ПОЛІС» і ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІНТЕРАГРОСТАНДАРТ» було укладено Договір складського зберігання зерна № 13-C3 (далі за текстом - «Договір»), відповідно до умов якого Відповідач (поклажодавець) зобов`язувався передати зерно, а Позивач (Зерновий склад) зобов`язувався прийняти його в довгострокове зберігання у знеособленому вигляді на умовах, визначених Договором і в установлений строк повернути зерно Відповідачу у стані, передбаченому цим Договором та законодавством України.

Відповідно до п. 6.2. Договору сторонами були встановлені наступні розміри плати (тарифи) за надані послуги, а саме : вартість приймання зернових та зернобобових 21,6 грн. з ПДВ за 1 тонну фізичної ваги; вартість зберігання зернових та зернобобових за 1 тону на добу 2,03 з ПДВ; вартість відвантаження зернових та зернобобових за 1 тону залізничним та автомобільним транспортом 158,22 грн; вартість переоформлення документів (додаткова послуга) 150 грн. з ПДВ.

Пунктом 6.6. Договору встановлено, що розрахунок за надані Зерновим складом послуги проводиться щомісячно протягом усього терміну зберігання, шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок Зернового складу протягом 3-х банківських днів із моменту одержання рахунку про надані послуги та акту виконаних послуг.

Відповідно до п. 8.1. Договору строк зберігання зерна визначений договором до 30.06.2020 року.

Факт виконання послуг за Договором оформлюється Актами приймання - передання наданих послуг (п. 4.20 Договору).

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на виконання умов Договору Зерновим складом були надані Відповідачу послуги з приймання, зберігання, відвантаження кукурудзи 3 класу урожаю 2019 року, а також оформлення складських документів відповідно до умов Договору, які були прийняті Відповідачем без претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг), що підтверджується Актами здач-приймання робіт (наданих послуг) № 31 від 31.01.2020 року, № 63 від 14.02.2020 року, № 64 від 15.02.2020 року, № 72 від 17.02.2020 року, № 73 від 18.02.2020 року, № 76 від 19.02.2020 року, № 80 від 21.02.2020 року, № 81 від 22.02.2020 року, № 82 від 23.02.2020 року, № 102 від 28.02.2020 року, № 103 від 29.02.2020 року, № 104 від 01.03.2020 року, № 110 від 02.03.2020 року, № 111 від 03.03.2020 року, № 114 від 04.03.2020 року, № 120 від 06.03.2020 року, № 121 від 07.03.2020 року, № 122 від 08.03.2020 року, № 128 від 11.03.2020 року.

Разом з підписанням вищевказаних Актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) Позивачем надавалися рахунки на оплату, які відповідно до п. 6.6. Договору повинні були оплачуватися в 3-х денний термін. Однак, з усіх рахунків Відповідачем був оплачений лише один, а саме рахунок № 34 від 31.01.2020 року на суму 97 651,93 грн. на підставі акту № 31 від 31.01.2020 року.

Факт приймання на зберігання Позивачем від відповідача зерна підтверджується доданими до позовної заяви актами приймання-передачі товару та складськими квитанціями на зерно, копії яких додаються до позовної заяви.

22.10.2020 року між Сторонами було підписано Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 року по 22.10.2020 року, відповідно до якого станом на 22.10.2020 року заборгованість ТОВ «Торговий дім «Інтерагростандарт» на користь ТОВ «АГРО-ПОЛІС» за Договором становила 3362438,67 грн., яка не сплачена відповідачем станом на день подання позову, у зв`язку з чим за стягненням вищевказаної суми заборгованості, а також штрафних санкцій Позивач вимушений звернутися до Господарського суду Сумської області.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зі змісту укладеного між сторонами у справі договору вбачається, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1-4 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов`язаний здійснити аналіз його якості. Зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Відповідно до ст. 25 зазначеного Закону зерновий склад є складом загального користування і зобов`язаний приймати на зберігання зерно від будь-якої особи.

Згідно з ч. 1-3 ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого Кодексу визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено факт належного виконання зобов`язань по Договору з боку позивача, що підтверджується письмовими матеріалами справи: підписаними належним чином Актами здач-приймання робіт (наданих послуг) № 31 від 31.01.2020 року, № 63 від 14.02.2020 року, № 64 від 15.02.2020 року, № 72 від 17.02.2020 року, № 73 від 18.02.2020 року, № 76 від 19.02.2020 року, № 80 від 21.02.2020 року, № 81 від 22.02.2020 року, № 82 від 23.02.2020 року, № 102 від 28.02.2020 року, № 103 від 29.02.2020 року, № 104 від 01.03.2020 року, № 110 від 02.03.2020 року, № 111 від 03.03.2020 року, № 114 від 04.03.2020 року, № 120 від 06.03.2020 року, № 121 від 07.03.2020 року, № 122 від 08.03.2020 року, № 128 від 11.03.2020 року, рахунками на оплату, складськими квитанціями на зерно та актом звірки взаєморозрахунків.

У той же час, в матеріалах справи відсутні докази оплати заборгованості в розмірі 3362438,67 грн або обґрунтовані заперечення з боку відповідача.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3362438,67 грн. заборгованості є правомірною, обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи, визнається відповідачем і підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь 262624,15 грн. пені, нарахованої за загальний період з 20.02.2020 по 17.09.2020, виходячи з кожного факту прострочення окремо (по кожному акту приймання-здачі виконаних робіт), відповідно до умов п. 7.2 Договору, яким передбачено, що у разі невиконання пунктів 6.2. та п. 6.6. Договору Поклажодавець сплачує Зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що у розрахунку пені позивачем враховані строки та порядок оплати послуг, визначені у п. 6.2 та п. 6.6. договору, пеня нарахована в межах визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України строку.

На підставі викладеного, враховуючи встановлений судом факт несвоєчасної оплати відповідачем наданих позивачем послуг, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 262624,15 грн., нарахованої за загальний період з 20.02.2020 по 17.09.2020, виходячи з кожного факту прострочення окремо (по кожному акту приймання-здачі виконаних робіт).

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача 84345,64 грн. - 3% річних, нарахованих за загальний період з 20.02.2020 по 17.09.2020 відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, в якій передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст. 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки судом було встановлено факт порушення грошового зобов`язання з боку відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 84345,64 грн. - 3% річних, нарахованих за загальний період з 20.02.2020 по 17.09.2020.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, витрати зі сплати судового збору в розмірі 55641,13 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 ГПКУ передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.1, п. 2 ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що в обґрунтування вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 14000,00 грн, представниками позивача до позовної заяви додано: ордери на надання правничої (правової) допомоги: серії ВМ №1011449 від 30.12.2020, серії ВМ №1011430 від 30.12.2020; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю: серії ВМ №000438 від 27.01.2016 Сенча О.О., серії СМ №000441 від 30.03.2016 Ганненко О.С.; договір про надання правничої (правової) допомоги №11-20гс від 21.12.2020, укладений між ТОВ «Агро-Поліс» і Сенча О.О. ; договір про надання правничої (правової) допомоги №95/2020 від 21.12.2020, укладений між ТОВ «Агро-Поліс» і Ганненко О.С. ; додаткові угоди щодо розміру гонорару адвоката, порядку його обчислення та сплати до зазначених договорів, рахунки №1 від 21.12.2020 на суму 7000,00 грн. та №56 від 21.12.2020 на суму 7000,00 грн.; платіжні доручення від 22.12.2020: №501 на суму 7000,00 грн. та №502 на суму 7000,00 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 30.12.2020 адвоката Сенча О.О.; акт №4 від 30.12.2020 р. про виконання Договору про надання правничої (правової) допомоги №11-20гс від 21.12.2020.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що представниками ТОВ Агро-Поліс» подано належні докази, які підтверджують обґрунтованість витрат позивача на професійну правову (правничу) допомогу, а отже беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача 14000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім «ІнтерАгроСтандарт» (40007, м. Суми, вул. Шишкарівська, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Поліс» (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Лазаревського, 15, кв. 3, код ЄДРПОУ 37052,67 грн (три мільйони триста шістдесят дві тисячі чотириста тридцять вісім гривень 67 коп.) заборгованості за надані послуги, 262624,15 грн (двісті шістдесят дві тисячі шістсот двадцять чотири гривні 15 коп.) пені; 84345,64 грн (вісімдесят чотири тисячі триста сорок п`ять гривень 64 коп.) - 3% річних; 55641,13 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сорок одна гривня 13 коп.) витрат по сплаті судового збору; 14000,00 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-258 ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 30.03.2021

Суддя О.Ю. Соп`яненко