ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/5/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Нечипуренко А.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Черевко Н.Б. за довіреністю; Гречуха М.А. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України до відповідача Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про стягнення 77249,44грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Міського комунального підприємства «Одеська теплоелектроцентраль №2» про стягнення 77249,44грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство «Національна компанія «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання Міським комунальним підприємством «Одеська теплоелектроцентраль №2» умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу №7008/18-БО-23 від 09.10.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. відкрито провадження у справі №916/5/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу для розгляду по суті на 09.02.2021р. о 11:15.

25.01.2021р. за вх.суду№2070/21 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

04.02.2021р. за вх.суду№3145/21 позивач надав до суду відповідь на відзив на позов.

09.02.2021р. за вх.суду№3562/21 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні від 09.02.2021р. було оголошено перерву на 11.03.2021р. о 11:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.02.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 11.03.2021р. було оголошено перерву на 23.03.2021р. о 11:10, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.03.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 23.03.2021р. було оголошено перерву на 30.03.2021р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 30.03.2021р. було винесено вступну та резолютивну частину рішення по справі №916/5/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, суд встановив:

09.10.2018р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, Постачальник) та Міським комунальним підприємства «Одеська теплоелектроцентраль №2» (відповідач, Споживач) було укладено договір №7008/18-БО-23 постачання природного газу (далі договір) на виконання якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору (п.1.1. договору).

Ціна за 1000куб.м. газу за цим договором станом на дату укладання договору становить 9488,64грн. разом з ПДВ (20%) (п.5.2. договору).

Згідно п.5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Відповідно до п.6.1. договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п.6.1, він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню у розмірі 15,3%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.10.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Згідно розділу 12 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018р. по 17.10.2018р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Під час дії договору між сторонами були укладена додаткова угода №1 від 26.10.2018р. якою сторони зокрема узгодили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 26.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 5,276тис.куб.м та встановили строк дії договору з 01.10.2018р. по 26.10.2018р.

29.10.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 якою сторони зокрема передбачили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 31.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 6,291тис.куб.м та встановили строк дії договору з 01.10.2018р. по 31.10.2018р.

06.11.2018р. сторони уклали додаткову угоду №3 відповідно до умов якої зокрема Постачальник передає Споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 74,707тис.куб.м та встановили строк дії договору з 01.10.2018р. по 31.10.2018р., встановили ціну газу у розмірі 7482,61грн. разом з ПДВ (20%), договір діє з 01.10.2018р. по 30.11.2018р.

28.11.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №4 відповідно умов якої природний газ, що постачається за договором використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 30.10.2018р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 442,348тис.куб.м., ціна газу у розмірі 7482,61грн. разом з ПДВ (20%), договір діє з 01.10.2018р. по 30.11.2018р. Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

20.03.2019р. сторони уклали додаткову угоду №6 за якою сторони встановили, що Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 336,960тис.куб.м.

26.03.2019р. між сторонами було укладено додаткову угоду №7 якою сторони по тексту договору змінили назву Постачальник з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

15.04.2019р. сторони уклали додаткову угоду №8 якою встановили, що замовлений Споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становить 0 та домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) визначається з врахуванням зазначених змін.

Як вказує позивач, на виконання умов договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2485873,36грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу. Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору (з 01.12.2018р. - пункту 5.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018р.). Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором складає 64517,40грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, позивач, посилаючись на п. 8.2 договору, а з 01.12.2018р. - пунктом 7.2 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р. нарахував відповідачу пеню у сумі 5354,93грн.

Позивач, посилаючись на ст. 625 Цивільного кодексу України, вказує, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 3176,85грн. та інфляційні витрати у сумі 3115,83грн.

Як вказує позивач, пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019р., передбачено, зокрема, наступне, п. 3.13 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.). При цьому, розмір збитків визначається таким чином: 3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період; 3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Уф- Уп) х Цх К, де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Позивачем Відповідачу протягом розрахункового періоду за грім Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Уп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору: Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5. Пунктом 5.7 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.) передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином: позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору; позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. Відповідно до пп.8) п.6.2 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.), відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 договору. Відповідно до пп.4) п.6.3 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.), позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків , що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі. Якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених. Вказані пункти договору, що почали діяти з 01.03.2019р., узгоджується з положеннями п. Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015р. № 2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання народного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Уф - Уп) х Цх К, де: Уф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу; Уп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу; К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5. Відповідно до п. 2.1 договору (у редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 55,000тис.куб.м. Актом приймання-передачі від 31.03.2019р. сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 50,260тис.куб.м. Таким чином, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 4,740тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

Позивач зазначає, що 20.05.2019р. позивачем на адресу відповідача відправлено Акт-претензію за вих.№26-1400-19, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 18.12.2019р. за вих.№26/5-4803-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 1084,43грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (55,000куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором (50,260куб.м.), згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову. Акт-претензія від 17.05.2019р. за вих.№26-1400-19 отриманий відповідачем 22.05.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 084; лист від 18.12.2019р. за вих.№26/5-4803-19 отриманий відповідачем 03.01.2020р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 05, проте, станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 64517,40грн. основного боргу, 5354,93грн. пені, 3176,85грн. 3% річних, 3115,83грн. інфляційних втрат, 1084,43грн. збитків.

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечує проти позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у розмірах, зазначених у позовній заяві та не погоджується з вимогою позивача про стягнення збитків.

Відповідач зазначає, що КП «Одеська ТЕЦ-2» систематично проводило оплату за спожитий природний газ у межах своїх можливостей. Разом з тим розрахунки за поставлений природний газ проводились несвоєчасно, а тому КП «Одеська ТЕЦ-2», як стверджує позивач, має сплатити пеню, 3% річних та інфляційні втрати на користь позивача за ввесь час прострочення.

Як вказує відповідач, ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії шляхом перерахування на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні підприємства для зарахування коштів в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

Відповідач зазначає, що враховуючи те, що основною діяльністю відповідача є виробництво, постачання та транспортування теплової енергії різним категоріям споживачів, в тому числі і бюджетним установам, - всі кошти, що надходили від даних груп споживачів зараховувались виключно на рахунки із спеціальним режимом використання, які були відкриті на виконання положень ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання». Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», згідно з якою кошти, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, перераховувались банками згідно з Порядком розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженим постановою КМУ від 18.06.2014р. №217, яким встановлено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання постачальника теплової енергії. Зокрема, Порядок №217 передбачає: обов`язок теплопостачальних організацій, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення..., для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками... відкривати у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення... за категоріями споживачів «населення», релігійні організації», «бюджетні установи», «інші споживачі»; обов`язок Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щомісячно затверджувати Реєстри нормативів перерахування уповноваженим банком коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання постачальних підприємств на такі ж рахунки постачальника природного газу. Зазначеними реєстрами на кожен місяць встановлюється відсоток щоденного перерахування коштів з рахунку КП «Одеська ТЕЦ-2» на рахунок АТ «НАК «Нафтогаз України». Тобто, визначення державою спеціального режиму проведення взаєморозрахунків, який в автоматичному перерахуванні з рахунків із спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами - з одного боку, та встановлення заборони проводити розрахунки за спожиту теплову енергію через рахунки, які не мають статусу «із спеціальним режимом використання» - з іншого боку, фактично усунули відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів та виключили можливість розпоряджатися ними на власний розсуд. Це, в свою чергу, позбавило відповідача можливості впливати на порядок розрахунків та дотримуватися строків розрахунків з АТ «НАК «Нафтогаз », що і стало причиною утворення заборгованості. Розрахунки з АТ «НАК «Нафтогаз України» проводились у порядку, визначеному Порядком №217, та в розмірах, встановлених Реєстрами нормативів, положення яких є обов`язковими як для КП «Одеська ТЕЦ-2», так і для АТ «НАК «Нафтогаз», а тому немає підстав стверджувати, що проведення несвоєчасних та неповних розрахунків сталося з вини КП «Одеська ТЕЦ-2», що виключає право нараховувати пеню та застосовувати заходи відповідальності, передбачені ст. 625 ЦК України.

Як вказує відповідач, в свою чергу, Алгоритм розподілу коштів, затверджений постановою Комісії №2516 є аналогічним Алгоритму розподілу коштів, встановленому Порядком №217, що підтверджує неправомірність нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат за періоди, коли КП «Одеська ТЕЦ-2» проводило розрахунки за зобов`язаннями виключно згідно з Алгоритмом, визначеним Порядком № 217.

Відповідач наполягає на тому, що розрахунки за спожитий природний газ не можуть проводитись відповідачем самостійно, а проводяться виключно за процедурами, встановленими державою, зокрема, у Порядку № 217, що повністю усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на власний розсуд.

Відповідач зазначає, що для реалізації мети його створення КП «Одеська ТЕЦ-2» укладає договори постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України», розрахунки з яким складають найбільшу частину витрат відповідача, і це при тому, що підприємству необхідно виконувати інші зобов`язання перед споживачами теплової енергії відносно проведення цілого комплексу робіт по підготовці до опалювального сезону з метою його стабільного проведення, перед працівниками щодо виплати заробітної плати, перед державою - в частині сплати податків та інших обов`язкових платежів, що потребує значних витрат, на покриття яких у відповідача критично не вистачає коштів. Такий дефіцит пояснюється тим, що тарифи на теплову енергію, які є єдиним джерелом надходженням грошових коштів для покриття вказаних статей витрат, є економічно необґрунтованим тобто не покривають ті витрати, які несе підприємство у процесі господарської діяльності, що призводить до збитковості КП «Одеська ТЕЦ-2». Розмір збитків відповідача на кінець 2017 року складав 3588,1тис.грн., за 2018 рік - 6908,3тис.грн., за 2019 рік -4787,4тис.грн., за 9 місяців 2020 року - 1285,5тис.грн. З моменту початку роботи КП «Одеська ТЕЦ-2» фактично обмежене у можливості регулювати напрями витрачання коштів, що надходять від споживачів теплової енергії оскільки, згідно з Порядком №217, Комісією щомісячно встановлюється норматив розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, відповідно до яких майже всі кошти у автоматичному порядку перераховуються на користь AT «НАК «Нафтогаз У країни». Встановлені нормативи розподілу не лише позбавляють відповідача можливості акумулювати кошти з метою фінансування витрат в міжопалювальний період, але і не дозволяють здійснювати своєчасні та в повному обсязі розрахунки з іншими контрагентами (електроенергія, вугілля, паливні, мастильні матеріали, вода тощо), своєчасно сплачувати податки, виплачувати заробітну плату працівникам. У зв`язку з критичним фінансовим становищем відповідача, з метою мінімізації витрат в опалювальний період КП «Одеська ТЕЦ-2» вимушене було впродовж двох років перейти на чотириденний робочий тиждень, а також скоротити заходи по підготовці до наступного опалювального сезону до мінімуму, що аж ніяк не сприяє стабільній роботі підприємства. Ще одним важливим чинником, який гальмує процес здійснення розрахунків відповідача зі контрагентами і на який досить складно вплинути в реаліях сьогодення, є дисципліна споживачів щодо оплати отриманої теплової енергії. Погашення значної дебіторської заборгованості у споживачів є основним і єдиним джерелом, якого може сплачуватись заборгованість перед позивачем, так як КП «Одеська ТЕЦ-2» виступає посередником між АТ «НАК «Нафтогаз України» та споживачем, оскільки не споживає природний газ, а використовує його для виробництва теплової енергії, яка постачається споживачам.

Відповідач вказує, що за наявності спеціального режиму проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд, що полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу за визначеними нормативами, не може йти мова про користування грошовими коштами, належними до сплати позивачу (а тим більше їх утримання), оскільки, зважаючи на специфіку режиму проведення розрахунків, у КП «Одеська ТЕЦ-2» відсутня можливість добування корисних властивостей грошових коштів, належних до сплати позивачу. Для перерахування коштів, що надходять від споживачів категорії «Бюджетні установи» в опалювальний сезон 2018/2019 роки, як плату за спожитий природний газ, з рахунку КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання на рахунок АТ «НАК «Нафтогаз України» із спеціальним режимом використання Комісія в середньому встановлювала місячний норматив у 76,53% від усіх коштів, що надходять на відповідний рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання. Також Комісія в середньому встановлювала норматив у розмірі 2,60% від усіх коштів, що надходять на рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання від споживачів категорії «Бюджетні установи» для перерахування, як плату на рахунок оператора газорозподільної системи Акціонерного товариства «Одесагаз» із спеціальним режимом використання. Крім того, Комісія в середньому встановлювала норматив у розмірі близько 2,13% від усіх коштів, що надходять на рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання від споживачів категорії «Бюджетні установи» для перерахування, як плату на рахунок газотранспортної системи Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» із спеціальним режимом використання.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд зменшити заявлений до стягнення розмір пені до 1 грн. та зменшити розмір 3 % річних на 81,14 %, оскільки в середньому саме таким є відсоток коштів споживачів категорії «Бюджетні установи», які перераховуються відповідно до Порядку та якими КП «Одеська ТЕЦ-2» не могло користуватися та розпоряджатися на свій розсуд, та звертає увагу, що залишкових 18,86% коштів не вистачає навіть на покриття поточної господарської діяльності підприємства.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що укладаючи спірний договір, та будучи обізнаними у чинному законодавстві, сторони у п.6.3. договору чітко передбачили, що «споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами перерахування затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством. В будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використання природного газу». Таким чином, у разі якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу, покупець зобов`язується здійснити дії щодо оплати заборгованості зі свого поточного рахунку. Таким чином, умови договору, а саме п. 6.3 прямо встановлюють, що відповідач не обмежується в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками з спеціальним режимом використання. Таким чином, відповідач дійшов хибного висновку, що був позбавлений можливості розрахуватись за поставлений позивачем природний газ.

Щодо зменшення розміру 3% річних позивач вказує, що вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Отже, відповідач не вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу.

Щодо зменшення пені позивач вказує, що п. 8.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу. Отже, укладаючи з позивачем договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному договором. А відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір, в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, в силу якого суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку; ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару; відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням у визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором; згідно з приписами ст. 611 ЦК У країн разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом зокрема, сплата неустойки. Отже, як наслідок, за прострочення виконання умов договору настає відповідальність визначена умовами договору (пункт 8.2) зокрема сплата неустойки.

Щодо невчасних розрахунків контрагентів відповідача позивач вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів. Не міститься і в умовах договору умови, що виконання умов договору ставиться у залежність від третіх осіб. Водночас, відповідачем вказано, що прострочення виконання зобов`язання за договором перед позивачем є невчасні розрахунки споживачів. Відповідач до матеріалів справи не надав жодних належних доказів, підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

Щодо збитків позивача, позивач зазначає, що станом на 03.01.2017р. прострочена заборгованість підприємств ТКЕ, ТЕЦ та прямих промислових споживачів перед НАК «Нафтогаз України» складає близько 25,2млрд.грн. Борг підприємств тому числі і відповідача та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, становить близько 82% від загальної суми заборгованості. Станом на 27.02.2018р. сумарна прострочена заборгованість підприємств (в тому числі і відповідача), ТЕЦ перед НАК «Нафтогаз України» складає близько 32млрд.грн. Сумарна прострочена заборгованість перед НАК «Нафтогаз України» підприємств ТКЕ та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, складає близько 27,858млрд.грн (в тому числі і відповідача), з них за 2018 рік - 6,6млрд.грн. Станом на 19.05.2020р. сумарна прострочена заборгованість підприємств (теплокомуненерго; виробники теплової енергії), ТЕЦ (виробники теплової та електричної енергії перед «Нафтогазом» була близько 46,7млрд.грн. Сумарна прострочена заборгованість перед НАК «Нафтогаз України» підприємств ТКЕ (в тому числі відповідача) та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії складає близько 38,8млрд.грн, з них за 2020р. 7,9млрд.грн.

Позивач наполягає, що сторони є у рівнозначному становищі.

Щодо стягнення збитків, позивач вказує, що розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п.2.1. договору, розрахований за період березня 2019 року на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил та складає 1084,43 грн. Відповідач є юридичною особою і договір від 09.10.2018р. №7008/18-БО-23 укладений відповідно до абз. 4 п. 3 розділу І Правил відповідно до вимог чинного законодавства України. Для відповідача реалізація природного газу як для юридичної особи здійснюється у відповідності до розділу 11 «Порядку постачання природного газу споживачам, що не є побутовими» Правил, яким, зокрема, не встановлюються будь-які винятки для неприбуткових юридичних осіб. Підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником відповідного договору та дотримання його умов.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив, відповідач посилається на ті самі обставини, що й у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 09.10.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №7008/18-БО-23 постачання природного газу на виконання якого позивач зобов`язався поставити відповідачу у 2018 році природний газ, а відповідач зобов`язався оплатити його на умовах договору.

29.10.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №2 якою сторони зокрема передбачили, що Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 31.10.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 6,291тис.куб.м та встановили строк дії договору з 01.10.2018р. по 31.10.2018р.

06.11.2018р. сторони уклали додаткову угоду №3 відповідно до умов якої зокрема Постачальник передає Споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 74,707тис.куб.м та встановили строк дії договору з 01.10.2018р. по 31.10.2018р., встановили ціну газу у розмірі 7482,61грн. разом з ПДВ (20%), договір діє з 01.10.2018р. по 30.11.2018р.

28.11.2018р. між сторонами було укладено додаткову угоду №4 відповідно умов якої природний газ, що постачається за договором використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018р. по 30.10.2018р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 442,348тис.куб.м., ціна газу у розмірі 7482,61грн. разом з ПДВ (20%), договір діє з 01.10.2018р. по 30.11.2018р. Оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

20.03.2019р. сторони уклали додаткову угоду №6 за якою сторони встановили, що Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 336,960тис.куб.м.

26.03.2019р. між сторонами було укладено додаткову угоду №7 якою сторони по тексту договору змінили назву Постачальник з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

15.04.2019р. сторони уклали додаткову угоду №8 якою встановили, що замовлений Споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм) природного газу становить 0 та домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який Постачальник передає Споживачу в період з 01.10.2018р. по 30.04.2019р. (включно) визначається з врахуванням зазначених змін.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, на виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 2485873,36грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання передачі природного газу.

Відповідно до п. 6.1 договору (з 01.12.2018р. - пункту 5.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018р.) оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору (з 01.12.2018р. - пункту 5.1 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018р.). Сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за договором станом на дату подання позову до суду складала 64517,40грн.

Під час розгляду справи відповідач заборгованість з оплати природного газу у сумі 64517,40грн. сплатив у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №184 від 10.03.2021р. та позивачем у заяві, яка була подана до суду 30.03.2021р. (вх.суду№8637/21).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за поставлений природний газ за договором №7008/18-БО-23 від 10.09.2018р. перед позивачем відсутня, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ за договором №7008/18-БО-23 від 10.09.2018р. у сумі 64517,40грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 5354,93грн. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання штрафні (господарські) санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня). Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами договору, а саме п.10.3. договору сторони встановили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 5354,93грн. у тому числі за період з 26.12.2018р. по 26.12.2018р. на суму заборгованості у розмірі 98949,24грн., за період з 26.01.2019р. по 29.01.2019р. на суму заборгованості у розмірі 28099,35грн., за період з 26.02.2019р. по 26.02.2019р. на суму заборгованості у розмірі 39060,33грн., за період з 26.03.2019р. по 28.03.2019р. на суму заборгованості у розмірі 38678,64грн., за період з 29.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму заборгованості у розмірі 37161,56грн., за період з 01.04.2019р. по 03.04.2019р. на суму заборгованості у розмірі 36707,58грн., за період з 26.04.2019р. по 01.05.2019р. на суму заборгованості у розмірі 68139,09грн., за період з 02.05.2019р. по 11.08.2019р. на суму заборгованості у розмірі 68031,19грн., за період з 12.08.2019р. по 30.11.2019р. на суму заборгованості у розмірі 64517,40грн., вважає його вірним.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить зменшити розмір пені до 1,00грн.

В обґрунтування зменшення пені відповідач посилається на те, що розрахунки за спожитий природний газ не можуть проводитись відповідачем самостійно, а проводяться виключно за процедурами, встановленими державою, зокрема, у Порядку № 217, що повністю усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на власний розсуд.

Відповідач зазначає, що для реалізації мети його створення КП «Одеська ТЕЦ-2» укладає договори постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України», розрахунки з яким складають найбільшу частину витрат відповідача, і це при тому, що підприємству необхідно виконувати інші зобов`язання перед споживачами теплової енергії відносно проведення цілого комплексу робіт по підготовці до опалювального сезону з метою його стабільного проведення, перед працівниками щодо виплати заробітної плати, перед державою - в частині сплати податків та інших обов`язкових платежів, що потребує значних витрат, на покриття яких у відповідача критично не вистачає коштів. Такий дефіцит пояснюється тим, що тарифи на теплову енергію, які є єдиним джерелом надходженням грошових коштів для покриття вказаних статей витрат, є економічно необґрунтованим тобто не покривають ті витрати, які несе підприємство у процесі господарської діяльності, що призводить до збитковості КП «Одеська ТЕЦ-2». Розмір збитків відповідача на кінець 2017 року складав 3588,1тис.грн., за 2018 рік - 6908,3тис.грн., за 2019 рік -4787,4тис.грн., за 9 місяців 2020 року - 1285,5тис.грн. З моменту початку роботи КП «Одеська ТЕЦ-2» фактично обмежене у можливості регулювати напрями витрачання коштів, що надходять від споживачів теплової енергії оскільки, згідно з Порядком №217, Комісією щомісячно встановлюється норматив розподілу коштів, що надходять на рахунки із спеціальним режимом використання, відповідно до яких майже всі кошти у автоматичному порядку перераховуються на користь AT «НАК «Нафтогаз У країни». Встановлені нормативи розподілу не лише позбавляють відповідача можливості акумулювати кошти з метою фінансування витрат в міжопалювальний період, але і не дозволяють здійснювати своєчасні та в повному обсязі розрахунки з іншими контрагентами (електроенергія, вугілля, паливні, мастильні матеріали, вода тощо), своєчасно сплачувати податки, виплачувати заробітну плату працівникам. У зв`язку з критичним фінансовим становищем відповідача, з метою мінімізації витрат в опалювальний період КП «Одеська ТЕЦ-2» вимушене було впродовж двох років перейти на чотириденний робочий тиждень, а також скоротити заходи по підготовці до наступного опалювального сезону до мінімуму, що аж ніяк не сприяє стабільній роботі підприємства. Ще одним важливим чинником, який гальмує процес здійснення розрахунків відповідача зі контрагентами і на який досить складно вплинути в реаліях сьогодення, є дисципліна споживачів щодо оплати отриманої теплової енергії. Погашення значної дебіторської заборгованості у споживачів є основним і єдиним джерелом, якого може сплачуватись заборгованість перед позивачем, так як КП «Одеська ТЕЦ-2» виступає посередником між АТ «НАК «Нафтогаз України» та споживачем, оскільки не споживає природний газ, а використовує його для виробництва теплової енергії, яка постачається споживачам.

Відповідач вказує, що за наявності спеціального режиму проведення розрахунків за поставлений природний газ, що, по суті, усуває теплопостачальну організацію від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд, що полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки постачальника природного газу за визначеними нормативами, не може йти мова про користування грошовими коштами, належними до сплати позивачу (а тим більше їх утримання), оскільки, зважаючи на специфіку режиму проведення розрахунків, у КП «Одеська ТЕЦ-2» відсутня можливість добування корисних властивостей грошових коштів, належних до сплати позивачу. Для перерахування коштів, що надходять від споживачів категорії «Бюджетні установи» в опалювальний сезон 2018/2019 роки, як плату за спожитий природний газ, з рахунку КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання на рахунок АТ «НАК «Нафтогаз України» із спеціальним режимом використання Комісія в середньому встановлювала місячний норматив у 76,53% від усіх коштів, що надходять на відповідний рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання. Також Комісія в середньому встановлювала норматив у розмірі 2,60% від усіх коштів, що надходять на рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання від споживачів категорії «Бюджетні установи» для перерахування, як плату на рахунок оператора газорозподільної системи Акціонерного товариства «Одесагаз» із спеціальним режимом використання. Крім того, Комісія в середньому встановлювала норматив у розмірі близько 2,13% від усіх коштів, що надходять на рахунок КП «Одеська ТЕЦ-2» із спеціальним режимом використання від споживачів категорії «Бюджетні установи» для перерахування, як плату на рахунок газотранспортної системи Акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» із спеціальним режимом використання.

Позивач проти зменшення пені заперечує посилаючись на те, що п. 8.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1. договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу. Отже, укладаючи з позивачем договір постачання природного газу, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі визначеному договором. А відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір, в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, в силу якого суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку; ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; відповідно до вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару; відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням у визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором; згідно з приписами ст. 611 ЦК У країн разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом зокрема, сплата неустойки. Отже, як наслідок, за прострочення виконання умов договору настає відповідальність визначена умовами договору (пункт 8.2) зокрема сплата неустойки.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та заперечення позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступень виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018р. у справі №913/89/18, від 04.12.2018р. у справі №916/65/18, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить виключно на розсуд суду.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Суд зазначає, що зменшення розміру штрафних санкцій до 1,00грн., як просить відповідач фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 04.02.2020р. по справі 918/116/19).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50% та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 2677,46грн.

Щодо стягнення з відповідача 3176,85грн. 3% річних, 3115,83грн. інфляційних втрат слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Отже, відповідач не вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 3176,85грн. у тому числі за період з 26.12.2018р. по 26.12.2018р. на суму заборгованості у розмірі 98949,24грн., за період з 26.01.2019р. по 29.01.2019р. на суму заборгованості у розмірі 28099,35грн., за період з 26.02.2019р. по 26.02.2019р. на суму заборгованості у розмірі 39060,33грн., за період з 26.03.2019р. по 28.03.2019р. на суму заборгованості у розмірі 38678,64грн., за період з 29.03.2019р. по 31.03.2019р. на суму заборгованості у розмірі 37161,56грн., за період з 01.04.2019р. по 03.04.2019р. на суму заборгованості у розмірі 36707,58грн., за період з 26.04.2019р. по 01.05.2019р. на суму заборгованості у розмірі 68139,09грн., за період з 02.05.2019р. по 11.08.2019р. на суму заборгованості у розмірі 68031,19грн., за період з 12.08.2019р. по 30.11.2019р. на суму заборгованості у розмірі 64517,40грн.,вважає його вірним.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір 3% річних на 81,14% у сумі 559,15грн.

В обґрунтування зменшення розміру 3% річних відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18.

Позивач проти зменшення 3% річних заперечує посилаючись на те, що вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст.625 Цивільного кодексу України, слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Отже, відповідач не вчинив всі залежні від нього дії для належного виконання умов договору в частині оплати вартості природного газу.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020р. по справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Як вірно вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18 виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що судом було зменшено за клопотанням відповідача розмір присудженої до стягнення пені на 50%.

Крім того розмір 3% річних, нарахований позивачем не є неспівмірним заявленим до стягнення позивачем сум у позовній заяві.

Зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. по справі №902/417/18 вбачається, що зменшення розміру 3% річних є правом суду, а не обов`язком.

У даному випадку, враховуючи принцип справедливості відносно як позивача так і відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних на 81,14% у сумі 559,15грн.

Враховуючи викладене, сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 3176,85грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 3115,83грн. за період з 26.04.2019р. по 30.11.2020р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 3115,83грн.

Щодо стягнення з відповідача збитків у сумі 1084,43грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1 договору (у редакції додаткової угоди №6 від 20.03.2019р.) Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 55,000тис.куб.м.

Актом приймання-передачі від 31.03.2019р. сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 50,260тис.куб.м.

Таким чином, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 4,740тис.куб.м, ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

20.05.2019р. позивачем на адресу відповідача було відправлено Акт-претензію за вих.№26-1400-19, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 18.12.2019р. за вих.№26/5-4803-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 1084,43грн. за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (55,000куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 природного газу за договором (50,260куб.м.), згідно детального розрахунку, наданого у додатку до цього позову. Акт-претензія від 17.05.2019р. за вих.№26-1400-19 отриманий відповідачем 22.05.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 084; лист від 18.12.2019р. за вих.№26/5-4803-19 отриманий відповідачем 03.01.2020р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 05, проте, станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Посилання відповідача на те, що КП «Одеська ТЕЦ-2» є відповідним виробником теплової енергії та споживачем постачання якому здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, то неправомірним застосовувати до нього положення п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу стягнення збитків, на які посилається позивач, також неправомірним є застосуванням аналогічних положень п 3.13, п. 5.7 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018), оскільки вони протирічать нормам законодавства судом до уваги не приймається оскільки як вірно зазначає позивач, розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п.2.1. договору, розрахований за період березня 2019 року на підставі п. 3.13 та 5.7 договору та п. 1 Розділу VI Правил та складає 1084,43 грн. Відповідач є юридичною особою і договір від 09.10.2018р. №7008/18-БО-23 укладений відповідно до абз. 4 п. 3 розділу І Правил відповідно до вимог чинного законодавства України. Для відповідача реалізація природного газу як для юридичної особи здійснюється у відповідності до розділу 11 «Порядку постачання природного газу споживачам, що не є побутовими» Правил, яким, зокрема, не встановлюються будь-які винятки для неприбуткових юридичних осіб. Підставою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного з постачальником відповідного договору та дотримання його умов.

Станом на день подання позову до суду збитки у сумі 1084,43грн. відповідачем не сплачені, відповідач доказів спростовуючих позовні вимоги про стягнення збитків до суду не надав у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1084,43грн. збитків за спожитий природний газ у більшому обсязі ніж було встановлено у додатковій угоді №6 від 20.03.2019р.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України підлягають задоволенню в частині стягнення з Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 2677,46рн. пені, 3176,85грн. 3% річних, 3115,83грн. інфляційних втрат, 1084,43грн. збитків, провадження у справі в частині стягнення з Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 64517,40грн. основного боргу підлягає закриттю, у позовних вимогах про стягнення з Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 пені у сумі 2677,47грн. судом відмовлено.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, п.2 ч.1 ст.231, ст.ст.129, 191, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України до відповідача Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про стягнення 5354,93грн. пені, 3176,85грн. 3% річних, 3115,83грн. інфляційних втрат, 1084,43грн. збитків задовольнити частково.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 (65490, Одеська область, м. Теплодар (пн), ) на користь Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. б. Хмельницького, 6, ) 2677,46рн. пені, 3176,85грн. 3% річних, 3115,83грн. інфляційних втрат, 1084,43грн. збитків, 2102,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

3. Провадження у справі №916/5/21 за позовом Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України до відповідача Міського комунального підприємства Одеська теплоелектроцентраль №2 про стягнення 64517,40грн. основного боргу закрити.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 2677,47грн. відмовити.

Повне рішення складено 05 квітня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова