ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5660/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Головахи К.К., розглянувши справу

за позовом Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ №2", м. Дніпро

Відповідач-2: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", м. Київ

про визнання недійсним договорів та витребування майна

Представники:

Від Позивача - не з`явився

Від Відповідача -1 - не з`явився

Від Відповідача-2 - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський хлібокомбінат № 2" (далі - відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - відповідач-2) в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:

- визнати право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на об`єкт цивільної оборони, захисну споруду № 14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2.

- витребувати від ТОВ "Дніпровський хлібокомбінат № 2" об`єкт цивільної оборони, захисну споруду № 14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати довідку про вартість спірного майна.

- докази направлення на адреси Відповідачів -1 та -2 копії позовної заяви та доданих до неї документів листом з описом вкладення;

- підтвердження наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

12.11.2020 позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.12.2020.

Ухвалами суду від 14.12.2020 підготовче засідання відкладено до 18.01.2021 та витребувано у Відповідача - 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2» та Відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" оригінал договору або належним чином засвідчену копію договору іпотеки №4 від 11.08.2009 та договору про задоволення вимог іпотекодержателя 14-39/273-1-1, серія та номер: 1415.

18.01.2021 відповідач -2 надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив та зазначив, що реєстраційні записи про заборону та іпотеку припинені 22.10.2014.

Крім того відповідач-2 вказує на те, що аналіз реєстраційного запису № 8959090 про заборону на нерухоме майно зареєстровано 11.08.2009, що свідчить про те, що в іпотеку передано відповідачем-1, комплекс будівель та споруд, загальною площею 4 836,8 кв.м, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б.2, разом з майновими правами на користування земельною ділянкою площею 4,837,5 на якій знаходяться будівлі та споруди відповідача -1, що надаються в іпотеку. Будівлі та споруди предмету іпотеки передаються в іпотеку зі всіма комунікаціями та обладнанням (дверима, вікнами, воротами, ваговими, електричними, сантехнічними, теплотехнічними, тощо), адреса: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, буд. 2, номер РПВН 14241207. Власник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпрохліб», код: 34774591. Отже та обставина, що на дату укладення оспорюваного договору іпотеки, а саме 11.08.2009 тодішній власник будівель та споруд Хлібозаводу №2 - ТВ «Дніпрохліб» оформив та зареєстрував за собою право власності на державне майно літ. К-1 - бомбосховище й здійснив розпорядження ним.

Також відповідач -2 вказує на те, що позовні вимоги в частині визнання договору іпотеки недійсним є безпідставні, оскільки такий договір з ПАТ «Промінвестбанк» не міг бути укладений, бо права іпотекодержателя за договором іпотеки відступлені в повному обсязі за договором відступлення прав вимоги № 39/273- 1 реєстровий номер 1199 ще 08.08.2014 року. А оспорюваний позивачем договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений 22.10.2014, тобто на момент посвідчення договору про зобов`язання вимог іпотекодержателя банк вже не мав прав іпотекодержателя за договором іпотеки.

Крім того, відповідач-2 просить застосувати строки позовної давності.

Ухвалою суду від 18.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 15.02.2021 та відкладено підготовче засідання на 09.02.2021.

03.02.2021 позивач надав до суду заперечення щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності, в яких зазначив, що після приватизації Державного підприємства «Дніпровський хлібокомбінат №2» на балансі останнього залишилось державне майно, яке не увійшло до статутного капіталу. Починаючи з 1996 року Регіональне відділення постійно здійснювало контроль за використанням захисної споруди, яка знаходиться в реєстрі державного майна, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств. З огляду на те, що майно обліковується у вищевказаному реєстрі необхідності в його подальшій реєстрації не було.

Однак після ліквідації ВАТ «Дніпровський хлібокомбінат №2» Регіональне відділення неодноразово зверталось до ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» та пропонувало останньому укласти договір оренди на державне майно, яке при приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпровський хлібокомбінат №2» та на теперішній час розташовано на території ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» або укласти договір безоплатного зберігання захисної споруди цивільного захисту № 14829.

Однак, відповідь на вказаний лист до теперішнього часу Регіональним відділенням не отримано.

Позивач зазначає, що з метою уникнення залишення майна безхазяйним, з метою реєстрації права власності за державою, 08.01.2019 Регіональне відділення звернулось до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на сховище № 14829 літ. К-1, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2.

Рішенням державного реєстратора від 14.01.2019 № 45032998 в реєстрації відмовлено.

16.01.2019 Регіональним відділенням отримано довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що кінцевим власником нерухомого мана за адресою: Дніпропетровська область, м Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2».

Позивач вважає, що про факт того, що вищевказане майно стало приватною власністю відповідача - 2 стало відому в січні 2019 року, а з позовними вимогами Регіональне відділення звернулось 16.10.2020, тому строк позовної давності не пропущено.

03.02.2021 позивач надав до суду уточнення позовних вимог, в яких просить:

1. Визнати право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2.

2. Витребувати від товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський хлібокомбінат №2" об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Також позивачем зазначено, що при формуванні довідки з реєстру, отримано не повну інформацію. При формуванні деталізованої розгорнутої інформації з реєстру речових прав Регіональному відділенню стало відомо, що обтяження на підставі договору іпотеки припинено. З огляд на те, що обтяження припинено, необхідність в пред`явленні позовних вимог в частині визнання недійсних договорів іпотеки відпала.

05.02.2021 відповідачем-2 надано до суду пояснення в яких повідомив про неможливість надати оригінал договору іпотеки № 4 від 11.08.2009, або його засвідчену копію.

09.02.2021 відповідачем-2 надано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання недійсним договору іпотеки №4 від 11.08.2009, укладеного між ТОВ «Днепрохліб» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвистиційний банк» в особі філії «Іллічсівське головне управління Промінвестбанку» закрити за відсутністю предмету спору.

Ухвалою від 09.02.2021 прийнято уточнену позовну заяву, закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справа по суті на 03.03.2021.

Ухвалою від 03.03.2021 судове засідання відкладено на 30.03.2021.

11.03.2021 позивач надав до суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Позивач у судове засідання 30.03.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач -1 в жодне засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвали суду, направлені на адресу відповідача-1, повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Так, на підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача -1 є: 49125, м. Дніпро, вул.. Калинова, б. 49, прим. 7, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Так, для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Більше того, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача-1 за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвал суду з викликом відповідача у судове засідання відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач-2 про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Відповідач-1 правом на продовження строків, визначених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", не скористався.

Крім того, судом здійснено оголошення про дату, час та місце розгляду справи № 904/5660/20 на сайті Судова влада.

Відповідач-2 30.03.2021 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 30.03.2021 виготовлено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з незаконним вибуттям з державної власності об`єкту цивільної оборони, захисної споруди № 14829 літ. К-1. який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 та незаконним набуттям права власності на вказаний об`єкт ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2».

Як зазначено в позовній заяві, відповідно до плану приватизації Державного підприємства Дніпровський хлібокомбінат № 2, який затверджено заступником начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях) Чалим В.В. у 1996 році до статутного фонду товариства не увійшли об`єкти деревної власності, у тому числі об`єкти державної оборони, зокрема сховище № 14829 літ.К-1, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б. 2.

Відповідно до наказу від 29.04.1996 № 12/66-ПК Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області Державне підприємство Дніпропетровській хлібокомбінат №2 перетворено у Відкрите акціонерне товариство.

Згідно з актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу Дніпропетровського хлібокомбінату № 2 від 23.05.1996 та п. 8 розділу ІІІ плану приватизації із вартості цілісного майнового комплексу вилучено вартість об`єктів цивільної оборони, які не підлягають приватизації на суму 2 813 карбованців.

До статутного капіталу не увійшло сховище, яке розташоване по вул. Тагільська, 2 м. Дніпродзержинськ, яке залишилось на балансі товариства, що підтверджується листом від 13.09.2005 № 691.

Відповідно до акту інвентаризації державного майна, яке перебуває на балансі Відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» від 31.12.2007, ним використовувалось в господарській діяльності державне майно, зокрема сховище по вул. Тагільська, 2, м. Дніпродзержинськ.

Наказом ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» від 05.01.2009 № 2 вказаному сховищу присвоєно інвентарний номер 301/5099.

Як зазначено в позовній заяві, в подальшому, 15.04.2009 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та головним управлінням МНС у Дніпропетровській області разом із директором та головним бухгалтером ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» здійснена спільна перевірка державного майна цивільної оборони, в тому числі і будівлі довгострокового збереження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2021 затверджений ліквідаційний баланс, звіт ліквідатора ВАТ Дніпропетровський хлібокомбінат №2» Морозова І.А. та ліквідовано юридичну особу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2»

Позивач листами від 01.12.2009 № 11-10-10008 та від 16.03.2010 № 11-10-0152 повідомив ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» про необхідність представити матеріали щорічної інвентаризації державного майна на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2005 № 1121.

Про викриття ліквідаційної процедури ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» ліквідатор Морозов І.А. не проінформував Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, у зв`язку з чим не було можливості вжити заходів запобігання процесу ліквідації балансоутримувача.

Регіональне відділення Фонду державного майна України Дніпропетровській області листом від 03.09.2012 № 10-10-06233 звернулось до прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м Дніпропетровська стосовно державного майна, яке перебуває на балансі ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2».

Регіональне відділення Фонду державного майна України Дніпропетровській області листом від 08.09.2012 № 02-10-06321 звернулось на адресу обласної державної адміністрації з проханням винести на розсуд чергового засідання обласної постійно діючої комісії з питань подальшого використання захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони) у разі банкрутства (ліквідації) підприємств, на балансі яких вони перебувають вирішення питання подальшого використання захисних споруд № 12050 (інв. № 301/4015), № 12240 (інв. № 301/1010), № 148 (інв. № 301/5099), № 15433 (інв. № 301/6000).

У рамках заходів щодо проведення розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 № 1473 «Про підготовку та проведення у 2009-2014 роках технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту)», згідно Методичних рекомендацій щодо проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільної оборони (цивільного захисту), затверджених наказом МНС від 10.06.2010 № 390, робочою групою Регіонального відділення спільно з представниками відповідного територіального органу МНС та органу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення, проведено обстеження об`єктів ЦО, які розташовані у м. Дніпропетровську, м. Новомосковську, м. Дніпродзержинську та встановлено, що сховище № 14829 інв. № 301/5099 знаходиться на території колишнього структурного підрозділу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2».

В подальшому Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області проведено перевірку утримання, збереження та використання державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» за результатами якої складено акт від 12.12.2012.

Позивач зазначає, що за результатами виявлених під час перевірки порушень, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області проведена відповідна робота, а саме направлено лист до Заводської районної ради у м. Дніпродзержинську ради від 16.06.2015 № 05-10-03915 щодо участі в черговій перевірці стану державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2» та знаходиться на його території.

У зв`язку з уточненням щодо власників території на якій знаходяться об`єкти державної власності, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області направлено звернення (лист від 17.08.2018 № 18/07292) до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції щодо надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно об`єктів нерухомості, які вилучались при приватизації зі статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» та розташованих за адресами: м. Дніпропетровськ, вул. Електрична, 1; м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2; м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 12.

За результатами отриманої інформації від Регіональної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області направлено звернення від 04.09.015 № 11-10-05827 до ТВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» на території якого знаходиться землесховище в м. Дніпродзержинську по вул. Тагільська, 2. Однак відповіді на вказаний лист на адресу позивача не надходило.

Листом від 26.07.2017 № 11-10-04570 позивач звернувся до ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» та запропонував останньому укласти договір оренди на державне майно, яке при приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпровський хлібокомбінат №2» та на теперішній час розташовано на території ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» або укласти договір безоплатного зберігання захисної споруди цивільного захисту № 14829.

Відповідь на вказаний лист до теперішнього часу позивачем не отримана.

08.01.2019 позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про державну реєстрація права власності на сховище № 14829 літ. К-1, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2

Рішенням державного реєстратора від 14.01.2019 № 45032998 в реєстрації відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що згідно даних з Державного реєстру речових права на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2, виявлено зареєстроване право власності за іншою особою на об`єкт нерухомого майна, складовою частиною якого є літ. К-1: бомбосховище.

16.01.2019 позивач отримав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2, перебуває в іпотеці згідно договору №4 від 11.08.2009 який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Днепрохліб» та Промінвестбанком, філія «Іллічівське головне управління Промінвестбанку». 23.10.2012 за договором купівлі-продажу ВТА № 336848 право власності на нерухоме майно перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райфорд».

В подальшому, до вказаного договору іпотеки 23.10.2012 внесено зміни та доповнення, якими визначено, що власником майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «Райфорд», майновий поручитель Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марінель» (по кредитному договору № 24 від 27.04.2007), обтяжував Публічне акціонерне товариство «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Головне управління публічного акціонерного товариства Промінвестбанк в Донецькій області».

За договором про зобов`язання вимог іпотекодержателі, 14-39/273-1-1 серія та номер: 1415 виданий 22.10.2014 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. право власності на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2, зокрема й на захисну споруду № 14829 літ.К-1, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2».

Позивач зазначає, що, як вбачається з Державного реєстру фізичних осіб підприємців, юридичних осіб та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Райфорд» ліквідовано ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1595/15 від 13.10.2015, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Марінель» ліквідована за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області № 904/8220/13 від 24.11.2016, а відомості про товариство з обмеженою відповідальністю «Днепрохліб» в реєстрі взагалі відсутні, як і відсутні дані про філію «Головне управління публічного акціонерного товариства Промінвестбанк в Донецькій області».

Кінцевим власником державного майна, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібозавод №2».

Отже позивач вважає, що об`єкт цивільної оборони, захисна споруда № 14829 літ. К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 незаконно вибув з державної власності та підлягає поверненню з незаконного володіння ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2».

Викладене стало підставою для звернення позивач з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмов у задоволені позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (в редакції, чинній на час вирішення спору) передбачено, що приватизації не підлягають об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України, зокрема, захисні споруди цивільного захисту.

До захисних споруд цивільного захисту, відповідно до положень статті 32 Кодексу цивільного захисту України, належать: сховище; протирадіаційне укриття та швидкоспоруджувана захисна споруда цивільного захисту. Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, спірне державне майно - захисна споруда № 14829, як на момент приватизації ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2», так і на сьогоднішній день відносяться до об`єктів загальнодержавного значення, приватизація яких заборонена законом.

Водночас, за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, 14-39/273-1-1 серія та номер: 1415 виданий 22.10.2014, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. право власності на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2, зокрема й на захисну споруду № 14829 літ.К-1, яка не увійшла до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» та залишилось у державній власності, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2».

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженим органом держави рішення щодо приватизації чи іншого відчуження нерухомого державного майна, а саме: захисної споруди № 14829 літ.К-1, яка розташована майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 не приймалось, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2» зазначене майно на баланс не приймалось.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституцією України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до захисних споруд цивільного захисту належать: сховище - герметична споруда для захисту людей, в якій протягом певного часу створюються умови, що виключають вплив на них небезпечних факторів, які виникають внаслідок надзвичайної ситуації, воєнних (бойових) дій та терористичних актів; протирадіаційне укриття - негерметична споруда для захисту людей, в якій створюються умови, що виключають вплив на них іонізуючого опромінення у разі радіоактивного забруднення місцевості; швидкоспоруджувана захисна споруда цивільного захисту - захисна споруда, що зводиться із спеціальних конструкцій за короткий час для захисту людей від дії засобів ураження в особливий період.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України для захисту людей від деяких факторів небезпеки, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій у мирний час, та дії засобів ураження в особливий період також використовуються споруди подвійного призначення та найпростіші укриття. Споруда подвійного призначення - це наземна або підземна споруда, що може бути використана за основним функціональним призначенням і для захисту населення. Найпростіше укриття - це фортифікаційна споруда, цокольне або підвальне приміщення, що знижує комбіноване ураження людей від небезпечних наслідків надзвичайних ситуацій, а також від дії засобів ураження в особливий період.

Частиною 8 статті 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Згідно із ч. 11 статті 32 Кодексу цивільного захисту України з моменту виключення захисної споруди із фонду споруд цивільного захисту вона втрачає статус захисної споруди цивільного захисту. Володіння, користування та розпорядження спорудами, які втратили статус захисних споруд цивільного захисту, здійснюється відповідно до закону.

Частиною 12 статті 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності не підлягають приватизації (відчуженню).

Контроль за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, спільно з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими державними адміністраціями (ч. 15 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України).

Пункт 16 ч. 2 ст. 17 Кодексу цивільного захисту України встанвголено, що центральний орган виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту формує та реалізує заходи державної політики щодо створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення їх обліку.

Згідно з п.п. 26, 27, 29 ч. 2 ст. 19 Кодексу цивільного захисту України до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить, зокрема, прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд; організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту; організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту.

Отже, законодавець визначив систему органів (як державної виконавчої влади, так і місцевого самоврядування), що здійснюють реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, з розмежуванням їх повноважень в залежності від статусу відповідного органу в структурі органів влади в Україні та виходячи із форми власності (державної, комунальної чи приватної) на захисну споруду, а також визначив органи місцевого самоврядування як такі, що відповідальні за прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту населення як державної, так комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) балансоутримувача такої споруди.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №138 затверджено Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку (далі - Порядок), який визначає механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі - захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку.

Пунктом 4 Прядку встановлено, що фонд захисних споруд створюється міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної республіки Крим, обласними, районними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання відповідно до Кодексу цивільного захисту України.

Згідно із п. 9 Прядку утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами. У разі використання однієї захисної споруди кількома суб`єктами господарювання вони беруть участь в її утриманні відповідно до договорів, укладених з балансоутримувачем захисної споруди.

У відповідності до п. 10 Прядку балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд, конструкцій і обладнання, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення їх у готовність до використання за призначенням у строк, визначений паспортом захисної споруди, але не більше 12 годин.

Пунктом 20 Прядку встановлено, що паспорт та облікова картка захисної споруди складаються балансоутримувачем після прийняття в експлуатацію завершеної будівництвом захисної споруди або за результатами її технічної інвентаризації як об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до п. 23 Прядку ДСНС веде загальнодержавний електронний облік захисних споруд. Електронний облік захисних споруд є спеціальним програмним забезпеченням, яке призначене для збирання, обробки та зберігання інформації про захисні споруди незалежно від форми власності і формується на підставі даних документального обліку захисних споруд. З метою актуалізації електронного обліку захисних споруд, який веде ДСНС, її територіальні органи здійснюють щороку до 1 листопада звірку з документальним обліком захисних споруд, що веде Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації. Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації подають щороку до 1 грудня ДСНС узагальнену інформацію про наявний фонд захисних споруд у паперовому та електронному вигляді.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 236 ГПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У відповідності до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що уповноваженим органом держави рішення щодо приватизації чи іншого відчуження нерухомого державного майна, а саме: захисної споруди № 14829 літ.К-1, яка розташована майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 не приймалось, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2» зазначене майно на баланс не приймалось.

Матеріали справи містять план приватизації Державного підприємства «Дніпровський хлібокомбінат №2», який затверджено заступником начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області Чалим В.В., відповідно до якого у 1996 до статутного фонду товариства не увійшло спірне державне майно - захисна споруда № 14829 літ. К-1, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б.2.

Згідно Акту перевірки тримання, збереження та використання державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» від 12.12.2012 встановлено, що сховище № 14829 інв.№ 301/5099, яке розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б.2, знаходиться на території структурного підрозділу колишнього ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2».

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області 04.09.2015 проведено проміжну перевірку утримання, збереження та використання державного мано, про що складено Акт проміжної перевірки утримання, збереження та використання державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2» від 04.09.2015, в якому зазначено, що на теперішній час, в інформаційно-пошуковій підсистемі "Майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процедурі приватизації, обліковується господарськими або залишилося після ліквідації підприємств та організацій" інформаційно-пошукової системи «Етап», що веде Регіональне відділення, значаться наявними: сховища, в тому числі, сховище № 14829 інв.№ 301/5099, розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б.2.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області 04.11.2015 проведено перевірку сховища № 14829 інв.№ 301/5099, про що складено Акт обстеження, в якому встановлено, що сховище інв.№ 301/5099, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2», розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, б.2, знаходиться на території структурного підрозділу колишнього ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2».

03.05.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області складено Акт перевірки утримання, збереження та використання державного майна, яке в процесі приватизації не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат №2», в якому встановлено, що власником сховища № 14829 (інв. № 301/5099) за адресою: м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2, згідно інформації довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2017 № 81336039 є ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що дане бомбосховище № 14829 (інв. № 301/5099) за адресою: м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 перебуває на обліку в компетентних органах як об`єкт цивільного захисту, щодо нього застосовуються положення статей 18, 19 Кодексу цивільного захисту України, а також положення пункту 14 Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №138 від 10.03.2017.

Згідно зі статтею 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», яка діяла на момент приватизації вказаного підприємства, захисні споруди цивільного захисту не підлягали приватизації.

Відповідно до п. 17 Переліку майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається, затвердженого Декретом Кабінету Міністрів України № 26-92 від 31.12.1992 також включено і захисні споруди.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Фонд державного майна України.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що спірне майно - захисна споруда № 14829 (інв. № 301/5099) за адресою: м. Камэянське, вул. Тагільська, 2, відноситься до об`єктів загальнодержавного значення, приватизація яких заборонена законом.

Отже позовні вимоги в частині визнання права власності за державою на захисну споруду № 14829 (інв. № 301/5099) за адресою: м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 та витребування від ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат №2» зазначеного майна підлягають задоволенню, однак, в ході розгляду справи відповідачем-2 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про свого права або про особу, яка його порушила.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Отже, при здійсненні такої заяви, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

У підпункті 2.2 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як зазначалось вище, в Інформаційній довідці доданій позивачем міститься запис за реєстраційним номером 14241207, відповідно до якого на майно - Хлібозавод №2 площею 4 836,6 кв.м за адресю: Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2, зареєстровано право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Райфорд» ().

Протягом 12.11.2012 12.12.2012 позивачем проведено перевірку об`єктів державного майна, в тому числі бомбосховища (сховище 14829), що відображено в Акті перевірки від 12.12.2012, проте, на оспорювання з боку Позивача набуття ТОВ «Райфорд» у власність об`єкту нерухомого майна - Хлібозавод № 2 площею 4 836,6 кв.м за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2, в позові не зазначено, доказів, що свідчили б про витребування позивачем об`єкту державного майна від тодішнього власника Хлібозаводу № 2 площею 4 836,6 кв.м за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2 позивачем не надано.

Крім того, в позовній заяві зазначено, що позивач звертався до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з листом від 24.06.2015 № 10-10-04075 щодо надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно об`єктів нерухомості, які вилучались при приватизації зі статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», в тому числі й за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2. В позові також зазначено, що запитувана інформація позивачем отримана.

Відповідно до службової записки від 17.08.2015 № 18/07292, начальник відділу управління об`єктами та майном державної власності просив дозволити у начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на реєстрацію документів, які отримані нарочно працівником Регіонального відділення від Реєстраційної служби без супроводжувального листа, а саме: інформації на запит Регіонального відділення по об`єктах: «Придніпровського хлібозаводу» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Електрична, 1; «Хлебзавод №2» за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2; Комплекс - за адресою: м. Новомосковськ, вул. Тургенєва, 12а; нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с Мишурін Ріг, вул. Богдана Хмельницького, 36.

Також позивач в позові зазначає, що, з врахуванням отриманої ним від Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції інформації, він звернувся з листом від 04.09.2015 саме до ТОВ «Дніпровський хлібокомбінат № 2», тобто особи, у власності якої на той час вже перебував Хлібокомбінат № 2 за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Тагільська, 2. Лист Позивача від 04.09.2015 стосувався надання доступу до об`єкту з метою здійснення перевірки. Згідно Акту обстеження сховища інв.№ 301/5099, обл. № 14829, складеного представниками позивача 04.11.2015, перевірка майна, про надання доступу до якого йшлося в листі позивача від 04.09.2015 за № 11-10-05827, відбулася, тобто доступ до об`єкту Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2» позивачу надано.

Суд зазначає, що інформація з Державного реєстру речових прав на час звернення позивача до Реєстраційної служби (лист від 24.06.2015 № 10-10-04075) надавалась у формі витягу, інформаційної довідки та виписки з Державного реєстру прав, порядок формування яких врегламентовано нормативними актами.

Так, відповідно до п. 46 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141 (в редакції від 18.03.2015), витяг, інформаційна довідка, виписка з Державного реєстру прав формується на підставі відомостей, що містяться у ньому, з присвоєнням індексного номера, фіксацією дати та часу їх формування. Відповідно до абз. 5 п. 48 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011р. № 1141 (в редакції від 18.03.2015), Витяг з Державного реєстру прав, що містить відомості про нерухоме майно, про іпотеку та про обтяження прав на нерухоме майно (крім відомостей про підставу для виникнення іпотеки, обтяження та про суб`єктів цих прав), наявні у Державному реєстрі прав на дату та час його формування, формується щодо об`єкта нерухомого майна за заявою будь-якої фізичної чи юридичної особи або уповноваженої ними особи.

Згідно п. 50 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141 (в редакції від 18.03.2015), Інформаційна довідка з Державного реєстру прав, що містить відомості про нерухоме майно, про право власності та суб`єкта цього права, про інші речові права та суб`єкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав, наявні у Державному реєстрі прав на дату та час її формування, формується щодо запитуваного об`єкта нерухомого майна.

За змістом п. 53 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141, Виписка з Державного реєстру прав формується на підставі відомостей, що містяться в ньому, залежно від запитуваної інформації про об`єкт нерухомого майна чи суб`єкта.

Слід зазначити, що суб`єкт права власності (власник майна) позивачу був невідомий, й це підтверджено обгрунтуваннями позову, отже, виписка мала формуватися щодо об`єкту нерухомого майна.

Згідно того ж п. 53 Порядку, Виписка з Державного реєстру прав, що містить інформацію про отримання відомостей про нерухоме майно, про право власності та суб`єкта цього права, про інші речові права та суб`єкта цих прав, про обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав, наявні у Державному реєстрі прав на дату та час її формування, формується щодо об`єкта нерухомого майна за заявою власника (спадкоємця, правонаступника) або уповноваженої ним особи.

Також суд звертає увагу на те, що в своєму листі від 24.06.2015 № 10-10-04075, адресованому Реєстраційній службі, Позивач вказав, що об`єкти, інформацію щодо яких він запитував, вилучені при приватизації зі статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровський хлібокомбінат № 2», з чого випливає, що вони є державною власністю й Позивач наділений повноваженнями діяти від імені власника такого майна.

Наведеним підтверджується, що Позивач був обізнаний з обставиною набуття права власності Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат № 2» на нерухомість за адресою: м, Кам`янське, вул. Тагільська, 2, а також щодо підстав набуття такого права власності (договір про задоволення вимог іпотекодержателя), й відповідно, про договір іпотеки з вересня 2015 року.

Проте, позивач звернуся з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області лише 16.10.2020, що свідчить про сплив позовної давності для заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 та витребування від товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський хлібокомбінат №2" об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Щодо позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" суд зазначає наступне.

Позивачем подано уточнену позовну заяву у справі, де зазначено, що позивач вважає за необхідне змінити предмет позовних вимог, також зазначено, що з огляду тана те, що обтяження іпотекою припинено, необхідності в пред`явлені позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки для позивача відпала.

Позивач змінив прохальну частину позову, виключивши вимоги про визнання недійсним договору іпотеки № 4 від 11.08.2009, укладеного між ТОВ «Днепрохліб» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Іллічівське головне управління Промінвестбанку» та визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя 14-39/273-1-1, серія та номер 1415, натомість просить визнати право власності за Державою на захисну споруду № 14829 літ.К-1 за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, 2 та витребувати зазначений об`єкт від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський хлібокомбінат №2».

Отже з викладеного вбачається, що позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" відпали у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: закриття провадження у справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк".

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

В задовленнні позовних вимог в чатині визнання права власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 та витребування від товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровський хлібокомбінат №2" об`єкт цивільної обороні, захисну споруду №14829 літ.К-1, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Тагільська, б. 2 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях слід відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" слід закрити.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 2 102 грн. 00 коп.

У зв`язку зі зменшенням позовних вимог, сума судового збору повинна була складати 4 204,00 грн.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано підстави повернення судового збору, яким зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач може звернутися до суду з клопотанням про повернення зайво сплаченої суми судового збору у розмірі 2 102,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 185, 123, 129, 231, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОВСЬКИЙ ХЛІБОКОМБІНАТ №2" про визнання права власності та витребування майна відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк" закрити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.04.2021

Суддя Н.Г. Назаренко