У Х В А Л А

05 квітня 2021 року м. Чернігів справа № 927/333/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали

За заявою: Приватного підприємства «Агрохім Торг»,

, пров. Шевченківський, 32, м. Харків, 61054

до Дочірнього підприємства «Лугове»,

, вул. Прокопа Гацька, 26, с. Олбин, Козелецький район, Чернігівська область, 17040

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Агрохім Торг» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на грошові кошти Дочірнього підприємства «Лугове» у межах суми 19 997 474,80 грн, що знаходяться на відкритих банківських рахунках ДП «Лугове», зокрема (але не виключно): НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 300335), НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 300335), НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 300335), НОМЕР_4 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), НОМЕР_5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 300335), НОМЕР_6 в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299).

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В такий спосіб, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2020 у справі №904/4511/19.

За приписами ч.1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що 10.12.2020 між ПП «Агрохім Торг» (Продавець) та ДП «Лугове» (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу 10/12-20 (далі Договір), на виконання якого на підставі видаткових накладних Покупцю у період з 17.12.2020 по 30.12.2020 було передано зі складу товар на загальну суму 19 997 474,80 грн. Як вказує заявник, відповідно до п. 4.2 Договору оплата за поставлений товар повинна бути проведена протягом 5-ти календарних днів з моменту передачі партії товару (дати поставки товару), проте станом на 30.03.2021 ДП «Лугове» за поставлений товар взагалі не розрахувалося.

Заявник зазначає про наявність у ДП «Лугове» податкового боргу у розмірі 3 584 314,00 грн та заборгованості перед іншими суб`єктами господарювання у розмірі 2 910 488,31 грн, про що йому стало відомо під час здійснення аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень та Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Як вважає заявник, наявність у ДП «Лугове» великого обсягу грошових зобов`язань, свідчить про імовірність утруднення виконання рішення, у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Крім того, на думку заявника, в Україні є досить поширеною практика, коли з метою невиконання зобов`язань юридичною особою (у тому числі судових рішень), керівництво/власники такої юридичної особи виводять з підприємства всі активи та залишають його, при цьому не здійснюючи жодних дій з припинення юридичної особи у передбаченому законодавством порядку та внесення відповідного запису у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

ПП «Агрохім Торг» зазначає, що наведені ним обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що має місце існування обставин, а не виключно припущень, щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, у тому числі виведення всіх активів, що у випадку вчинення таких дій фактично нівелює можливість захисту прав і інтересів позивача.

До заяви додані витяги щодо наявності у ДП «Лугове» податкового боргу, відкритих виконавчих проваджень, рішення Господарського суду Чернігівської області про стягнення з ДП «Лугове» заборгованості.

При цьому договору купівлі-продажу від 10.12.2020 №10/12-20 та видаткових накладних, на які посилається заявник у своїй заяві, до заяви не додано.

За приписами ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, подаючи вказану заяву про забезпечення позову на суму 19 997 474,80 грн, заявник не надав жодних доказів як наявності такого боргу, так і взагалі існування між сторонами будь-яких договірних відносин, а відтак не довів належними і допустимими доказами, що між сторонами дійсно виник вказаний ним спір.

Щодо доводів заявника про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суд зазначає наступне.

В статті 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. Водночас принцип змагальності, закріплений у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, встановлює право відповідача заперечити проти наявності боргу з широкого кола підстав. При цьому відповідач має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом безпідставного арешту грошових коштів у значному розмірі.

Посилання на наявність у ДП «Лугове» податкового боргу та рішень щодо стягнення з нього заборгованості, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення ДП «Лугове» дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, оскільки є припущеннями, не підтвердженими належними доказами.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №922/2673/18 та від 02.04.2019 у справі №918/702/18.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості: 1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна; 2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника; 3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами; 4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету; 5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Таким чином, накладення арешту на грошові кошти ДП «Лугове» порушить права та охоронювані законом інтереси осіб, що є учасниками інших судових процесів щодо черговості задоволення їх вимог, право на яке набуте у таких осіб раніше ніж у заявника.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним з принципів підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Отже, ще укладаючи правочин із ДП «Лугове» (у разі, якщо такий договір дійсно існує і був укладений 10.12.2020), ПП «Агрохім Торг» мало проявити обачність та перевірити інформацію щодо свого контрагента, зокрема, у Єдиному державному реєстрі судових рішень та Автоматизованій системі виконавчих проваджень, оскільки станом на 10.12.2020 більшість з наданих заявником судових рішень вже були ухвалені судом або було відкрито провадження у справах щодо стягнення заборгованості з ДП «Лугове», а не посилатись на такі обставини лише зараз, фактичною метою чого є набуття пріоритету перед іншими кредиторами.

Як вказує заявник, ДП «Лугове» повинно було розрахуватись за отриманий товар протягом 5-ти календарних днів з моменту його отримання; поставка товару здійснювалась з 17.12.2020 по 30.12.2020.

Отже, навіть після спливу строку на оплату товару та нездійснення оплати ДП «Лугове» за отриманий товар, ПП «Агрохім Торг» продовжувало здійснювати поставку, тобто діяло на свій на свій власний ризик.

Посилання заявника на існування в Україні практики щодо виведення керівництвом/власниками юридичної особи активів та залишення такого підприємства без вчинення відповідних дій з припинення юридичної особою, з метою невиконання своїх зобов`язань, є лише припущеннями ПП «Агрохім Торг», які не підтверджені жодними доказами.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що по суті, подана ПП «Агрохім Торг» заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення ДП «Лугове» від виконання рішення суду у разі подання та задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення ДП «Лугове» від виконання судового рішення у разі задоволення позову без надання відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, ПП «Агрохім Торг» не надало жодних доказів, з яких можна встановити, що зазначені у заяві рахунки, на грошові кошти на яких заявник просить накласти арешт, дійсно належать ДП «Лугове».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ПП «Агрохім Торг» не надало суду належних та допустимих доказів, які свідчать як про існування між сторонами спору на суму 19 997 474,80 грн, так і про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він має намір звернутись до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову, а відтак у задоволенні заяви ПП «Агрохім Торг» про забезпечення позову до подання позовної заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. 13, 14, 74-80, 86, 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «Агрохім Торг» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 05.04.2021. Ухвалу може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун