РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021Справа № 910/16916/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ципки А.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГТ-УКРАЇНА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна"

про стягнення 788 924,44 грн.

Представники:

від позивача: Зіньков О.Ю.

від відповідача: Корнілов Л.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПГТ-Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення 788 924,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/002041 від 09.09.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 663596,80 грн, пеню у розмірі 55327,64 грн та витрати на правову допомогу, надану позивачу в межах кримінального провадження у розмірі 70000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПГТ-Україна» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: надати нормативно-правове обґрунтування заявлення вимоги про стягнення 85000,00 грн та визначити її правову природу (витрати на правову допомогу в межах даної судової справи; витрати на правову допомогу, понесені позивачем під час кримінального провадження; збитки і т. д.); надати до суду відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до позовної заяви; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

13.11.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Разом з тим, 03.11.2020 позивачем до суду було подано клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача заяву про страховий випадок, протокол ДТП, пояснення та схема ДТП, запити та відповіді до/від компетентних органів, які були подані/отримані відповідачем стосовно ДТП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Однак, позивачем не вказано реквізити документів, які він просить суд витребувати у відповідача та не надано доказів, які б підтверджували вжиття позивачем заходів для отримання зазначених доказів самостійно, відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2020 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 15.12.2020.

14.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

У підготовче засідання 15.12.2020 представники сторін не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 09.02.2021.

23.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

08.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

У підготовче засідання 09.02.2021 прибув представник відповідача. Представники позивача в підготовче засідання не прибули.

За наслідками розгляду клопотання позивача про відкладення розгляду справи, судом відмовлено у його задоволенні з підстав необґрунтованості.

У підготовчому засіданні 09.02.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.03.2021.

У судове засідання 16.03.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 16.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Універсальна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПГТ-Україна» (страхувальник) укладено Договір № 3014/261/002041 добровільного страхування наземного транспорту (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом.

Відповідно до п. 1.1 Договору застрахованим транспортним засобом є легковий автомобіль Audi Q7, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі) НОМЕР_2 .

Згідно з положенням п. 1.2 Договору страховими ризиками визнаються ДТП, незаконне заволодіння та інші випадкові події.

У п. 1.3 Договору визначено, що страхова сума становить 1134000,00 грн, страховий платіж 52731,00 грн.

Відповідно до п. 1.7 Договору франшиза по ризиках А і В (ДТП та інші випадкові події) - 0,00 грн, по ризику Б (незаконне заволодіння) та конструктивній загибелі ТЗ - 113400,00 грн.

Згідно з п. 1.12 Договору строк дії договору встановлено з 00 год. 00 хв. 10 вересня 2019 року до 24 год. 00 хв. 09 вересня 2020 року.

Територією дії договору є Україна (п. 1.13 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що страховим випадком за договором є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого транспортного засобу, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків, які відбулися протягом строку та на території дії договору.

Положеннями п. 2.2 Договору визначено, що страховими ризиками за цим договором є події, зазначені в п. 1.2 договору як застраховані, де, зокрема: А. «ДТП» - дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ.

Судом встановлено, що 26.11.2019 між Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Універсальна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПГТ-Україна» було укладено Додатковий договір № 2 до договору № 3014/261/002041 добровільного страхування наземного транспорту від 09.09.2019 щодо збільшення розміру страхової суми, відповідно до умов якого сторони домовилися у зв`язку із збільшенням дійсної вартості ТЗ, встановити страхову суму у розмірі 1208996,80 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі № 369/1075/20 встановлено, що 16.01.2020 приблизно о 20 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Audi Q7, д/н НОМЕР_1 , на а/д Забір`я - Боярка, не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості руху, з`їхала у кювет, допустила зіткнення з деревом, у результаті зіткнення транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі № 369/1075/20 визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення.

Так, згідно з положенням п. 1.2 Договору страховими ризиками визнаються ДТП, незаконне заволодіння та інші випадкові події.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що страховим випадком за договором є факт понесення збитків страхувальником (вигодонабувачем) внаслідок пошкодження, знищення чи втрати застрахованого транспортного засобу, складових частин, деталей або додаткового обладнання в результаті дії страхових ризиків, які відбулися протягом строку та на території дії договору.

Виплата страхового відшкодування проводиться тільки після встановлення факту настання страхового випадку, документального підтвердження цього факту компетентними органами і визначення розміру збитків, підтвердженого відповідними документами (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 9.2 Договору страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування після отримання наступних документів:

- письмової заяви страхувальника або вигодонабувача, або особи, ними уповноваженої, встановленої форми, та в якій сформульовано обґрунтовану вимогу страховика виплатити страхове відшкодування;

- документа, який відповідно до чинного законодавства підтверджує повноваження представників страхувальника або вигодонабувача на представництво та (або) отримання страхового відшкодування;

- копії цього Договору;

- документа, що підтверджує майновий інтерес страхувальника або вигодонабувача в отриманні страхового відшкодування у зв`язку із заподіянням йому внаслідок страхового випадку збитків, а також документів, що підтверджують повноваження їх правонаступників чи опікунів;

- копії вироку або ухвали суду або постанови слідчого, - у випадках, коли відкрито кримінальне провадження проти страхувальника або уповноваженої ним особи за обставинами страхового випадку;

- документів, які зазначені у розділі 8 Договору;

- документів, що підтверджують понесені страхувальником необхідні і доцільні витрати, пов`язані зі страховим випадком, з метою зменшення та запобігання збитків.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.01.2020 про сплату страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/002041; ризик страхового випадку - ДТП, дата страхового випадку - 16.01.2020. До заяви позивачем було додано письмові пояснення.

Разом з тим, листом Вих № 663/24-001 від 28.02.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Універсальна" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГТ-УКРАЇНА" про те, що у зв`язку із з`ясуванням страховиком обставин ДТП, останнім зроблено додаткові запити відповідно до п. 8.3 Договору. При цьому, згідно з п. 6.3.9 Договору страховик має право відстрочити строк прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, але не більше ніж на 180 календарних днів у разі якщо не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, винуватці та розмір збитку - до з`ясування таких обставин. Виходячи з вищенаведеного, страховиком вирішено відтермінувати прийняття рішення стосовно здійснення страхового відшкодування на час проведення страхового розслідування та отримання додаткової інформації.

Судом встановлено, що страховик звернувся до страхувальника з листом № 718/24-001 від 02.03.2020 щодо необхідності надання додаткових пояснень, зокрема, у листі відповідач просив надати таку інформацію: « 1. Надати контакті дані водія евакуатора, а саме: прізвища, ім`я та по батькові, мобільний номер телефону; 2. З якого номера телефону телефонували для виклику евакуатора; 3. На який номер телефона телефонували для виклику евакуатора; 4. Хто здійснював виклик евакуатора; 5. О котрій годині був здійснений виклик евакуатора; 6. Опишіть маршрут руху та часові рамки переміщення забезпеченого ТЗ з 12-00 16.01.2020 до моменту передачі керма ОСОБА_1 , о котрій годині Ви передали керування автомобілем ОСОБА_1 ; 7. Вкажіть номер телефона з якого було викликано патрульну поліцію на місце ДТП та о котрій годині і хто здійснив виклик; 8. О котрій годині та якого числа автомобіль було евакуйовано на СТО, о котрій годині евакуатор прибув на СТО; 9. О котрій годині та якого числа було здійснено розвантаження ТЗ з евакуатора на території СТО?».

17.03.2020 відповідач повторно направив позивачу лист № 908/24-001, який за змістом є аналогічним листу № 718/24-001 від 02.03.2020.

Судом встановлено, що позивачем у відповідь на лист відповідача було надано останньому пояснення від 12.03.2020, у яких позивач зазначив, що виклик евакуатора було здійснено працівником поліції, відтак, позивачу не відомо контакті дані водія евакуатора, з якого номера телефону та на який номер телефонували для виклику евакуатора; позивачем зазначено приблизний час виклику евакуатора, вказано, що інформація про те, з якого телефону було здійснено виклик патрульної поліції міститься в письмових поясненнях від 20.01.2020; щодо часу прибуття евакуатора на СТО та здійснення розвантаження ТЗ з евакуатора на території СТО позивачем зазначено про доцільність отримання такої інформації на СТО «Порше Захід».

Разом з тим, матеріали справи містять лист № 013/03 від 10.03.2020, яким позивач звернувся до відповідача з проханням надати письмову відповідь щодо з`ясування обставин справи, надати всі додаткові запити, які направлялися страховиком у компетентні органи для отримання інформації стосовно ДТП та відповіді від таких органів та виплатити страхове відшкодування.

Також, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про виплату страхового відшкодування, зокрема, з вимогою вих. № 043/07 від 21.07.2020 та листом вих. № 055/09 від 24.09.2020.

Однак, як вказує позивач, такі вимоги відповідачем задоволені не були.

Більше того, 03.07.2020 відповідач звернувся до Києво-Святошинського відділу поліції із заявою вих. № 614/01-111 за ознакою вчинення порушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України, у якій просив провести перевірку діянь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з усіма наслідками, передбаченими чинним законодавством, оскільки, відповідач має обґрунтовані підстави вважати, що в дійсності за кермом ТЗ під час ДТП перебував ОСОБА_3 , але, щоб приховати дійсні обставини ДТП та стан водія, на місце ДТП прибула ОСОБА_2 та назвалась поліції водієм.

За наслідками проведеного розслідування, 17.10.2020 указане кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/002041 від 09.09.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 663596,80 грн, пеню у розмірі 55327,64 грн та витрати на правову допомогу, надану позивачу в межах кримінального провадження у розмірі 70000,00 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що, оскільки страхувальник не надав всебічної та повної інформації стосовно настання дорожньо-транспортної пригоди, а також створював перешкоди страховику для найшвидшого прийняття рішення по справі, то вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню; відповідач не отримував необхідних документів для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, зокрема, про закриття кримінального провадження йому стало відомо з витягу з ЄРДР, який додано до позовної заяви; сума страхового відшкодування, визначена позивачем є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку страхове відшкодування має визначатися як дійсна вартість ТЗ на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи та вартості залишків ТЗ, визначеної шляхом вивчення попиту та пропозицій ринку щодо таких залишків, або шляхом здійснення оцінки майна/експертного дослідження, або за згодою сторін; витрати, понесені у кримінальному проваджені не пов`язані з розглядом даної справи, тому стягненню з відповідача не підлягають.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 6.1.3 Договору страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений п. 9.5 цього договору. За несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі 0,05% від належної до виплати суми, але не більше 10% від розміру страхового відшкодування.

Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 12 (дванадцяти) календарних днів з дня прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (п. 9.5 Договору).

Відповідно до п. 6.3.9 Договору страховик має право відстрочити строк прийняття рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування, але не більше ніж на 180 календарних днів з дати надання всіх документів, зазначених в розділах 8 та 9 Договору, у разі якщо:

- не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, винуватці та розмір збитку - до з`ясування таких обставин;

- відповідними державними органами було відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення страхувальником (вигодонабувачем) або водієм дій, які, зокрема, пов`язані з обставинами, що призвели до настання страхового випадку;

- обставини події перебувають на розгляді суду - до одержання страховиком рішення (постанови, вироку) суду або ухвали про зупинення (закриття) судового провадження.

Так, судом було встановлено, що 16.01.2020 приблизно о 20 годині 40 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Audi Q7, д/н НОМЕР_1 , на а/д Забір`я - Боярка, не врахувала дорожньої обстановки, не обрала безпечної швидкості руху, з`їхала у кювет, допустила зіткнення з деревом, у результаті зіткнення транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Зазначена обставина підтверджується Довідкою № 227585 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.01.2020 та Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2020 у справі № 369/1075/20, копії яких містяться в матеріалах даної справи.

Судом було встановлено, що позивач у межах строків, установлених п. 7.1.7 Договору звернувся до відповідача із заявою від 20.01.2020 про сплату страхового відшкодування згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/261/002041; ризик страхового випадку - ДТП, дата страхового випадку - 16.01.2020. До заяви позивачем, зокрема, було додано письмові пояснення.

Листом Вих № 663/24-001 від 28.02.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Універсальна" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "ПГТ-УКРАЇНА" про те, що у зв`язку із з`ясуванням страховиком обставин ДТП, останнім зроблено додаткові запити відповідно до п. 8.3 Договору. При цьому, згідно з п. 6.3.9 Договору страховик має право відстрочити строк прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, але не більше ніж на 180 календарних днів у разі якщо не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, винуватці та розмір збитку - до з`ясування таких обставин. Виходячи з вищенаведеного, страховиком вирішено відтермінувати прийняття рішення стосовно здійснення страхового відшкодування на час проведення страхового розслідування та отримання додаткової інформації.

При цьому, п. 8.1 Договору визначено, що основними документами, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків є:

8.1.1. Офіційні висновки компетентних органів, які відповідно до чинного законодавства, уповноважені засвідчувати наявність обставин, що відповідно до договору можуть бути визнані страховим випадком (з урахуванням виключень, передбачених п. 14.2 Договору):

8.1.1.1. При настанні страхових випадків за ризиками «Незаконне заволодіння ТЗ» - належним чином завірена копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), що включає всі необхідні для витягу з ЄРДР відомості, а також:

- у разі встановлення винної особи - документ органу МВС або суду, то містить відомості про винну особу;

- у разі невстановлення винної особи - копії постанови (або довідка) органів МВС про прийняття рішення у кримінальному провадженні та оформленого у відповідності з вимогами КПК України Протоколу огляду місця події.

8.1.1.2. При настанні страхового випадку за ризиком «ДТП» - довідка про дорожньо-транспортну пригоду (оригінал) встановленого чинним законодавством зразка, завірена круглою печаткою, яка містить інформацію про обставини страхового випадку, наявність (відсутність) алкогольного, токсичного або наркотичного сп`яніння у випадку відомості про винуватця ДТП; а також, за вимогою страховика або у разі неможливості отримання зазначеної довідки, - постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, в якій вказана винна особа.

8.1.1.3. При настанні страхового випадку за ризиком «Вплив інших випадкових подій» залежно від характеру випадку - оригінал довідки метеорологічної або сейсмологічної служб, яка підтверджує умови, що спричинили настання страхового випадку, органів пожежної охорони, яка підтверджує факт пожежі, оригінал довідки Державної служби України з надзвичайних ситуацій, належним чином завірена копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), що включає всі необхідні для витягу з ЄРДР відомості, а також оригінал довідки органів МВС встановленого зразка, яка підтверджує факт настання страхового випадку та відомості про винних осіб;

8.1.2. При настанні страхових випадків за ризиками "ДТП" та «Вплив інших випадкових подій»:

8.1.2.1. Документи, складені ремонтним підприємством та погоджені страховиком, які містять відомості стосовно вартості відновлювального ремонту, або

8.1.2.2. Акти виконаних робіт (наряди-замовлення, накладні) та фіскальні чеки або інші фінансові документи (у випадку оплати страхувальником вартості відновлювального ремонту, погодженого страховиком), або

8.1.2.3. Звіт (дослідження) судового експерта або оцінювача з інформацією щодо визначення дійсної вартості ТЗ; визначення матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості; визначення залишкової вартості ТЗ (у разі повного конструктивного або фізичного зруйнування ТЗ).

8.1.3. Фотокартки пошкодженого ТЗ;

8.1.4. Копії: свідоцтва про реєстрацію ТЗ; посвідчення водія, який керував ТЗ під час настання страхового випадку; довіреності на право розпорядження ТЗ (в разі потреби довіреності на право ведення справи зі страховиком (для юридичних осіб); паспорту та довідки про ідентифікаційний код платника податків (для фізичної особи), у випадку, якщо інтереси страхувальника представляє інша уповноважена особа - довіреність на представництво інтересів страхувальника, посвідчена нотаріально, копія паспорту та довідки про ідентифікаційний код платника податків представника (для фізичної особи).

8.2. Якщо за згодою страховика розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється на основі звіту, аварійного сертифікату, складеного Аварійним комісаром страхувальник самостійно здійснює ремонт, то документи зазначені в п.8.1.2. за рішенням страховика можуть не надаватися.

8.3 Якщо документів, зазначених в п. 8.1 договору страховику недостатньо для визначення обставин страхового випадку та здійснення страхового відшкодування, або існують сумніви щодо наданих документів, він може вимагати надання інших документів щодо страхового випадку (з письмовим обґрунтуванням причин своєї вимоги), а страхувальник зобов`язаний їх надати.

Судом було встановлено, що страховик звертався до страхувальника з листом № 718/24-001 від 02.03.2020 щодо необхідності надання додаткових пояснень.

12.03.2020 позивачем у відповідь на вказаний лист відповідача такі пояснення були надані.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копії документів, що передбачені умовами укладеного між сторонами Договору, які в свою чергу підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків, при цьому дані документи були надані суду відповідачем, що свідчить про їх наявність в останнього. Доказів того, що страховик на підставі п. 8.3 Договору звертався до страхувальника з вимогою про надання додаткових документів (крім пояснень), матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 11.1. Договору підставою для відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування є:

- навмисні дії страхувальника (вигодонабувача або особи, допущенної до керування ТЗ), спрямовані на настання страхового випадку;

- вчинення страхувальником, водієм або вигодонабувачем умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

- подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору або про факт настання страхового випадку (при цьому факт надання таких неправдивих відомостей може бути встановлено Аварійним сертифікатом, висновком експерта та ін.);

- отримання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, винної у їх заподіянні;

- несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин;

- невиконання страхувальником будь-яких обов`язків за договором без поважних на це причин;

- створення страховику перешкод у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків;

- знехтування страхувальником або водієм заходами (невиконання дій) щодо рятування та збереження застрахованого ТЗ, зокрема не вмикання аварійної світлової сигналізації та не встановлення знаку аварійної зупинки відповідно до вимог Правил дорожнього руху у разі ДТП або вимушеної зупинки ТЗ, якщо це призвело до страхового випадку або збільшення збитку;

- неповідомлення страховика у встановлені п.6.2.3. договору строки про суттєві зміни, що сталися з ТЗ (зміна кузова, реєстраційного номеру, комплектного додаткового обладнання; використання ТЗ як таксі; втрата ключів, документів; поломки протиугінних пристроїв, сигналізації), про зміну власника транспортного засобу, збільшення кількості допущених до управління водіїв;

- відмова страхувальника надати документи, визначені цим договором, які необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, чи надання документів, які містять недостовірну інформацію щодо строку, причин, обставин страхового випадку та розміру заподіяного збитку;

- відмова страхувальника (вигодонабувача) від права вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або коли здійснення цього права стало неможливим з вини страхувальника (вигодонабувача);

- самостійного проведення страхувальником повного або часткового відновлювального ремонту без погодження зі страховиком;

- інші випадки, передбачені законом.

Однак, суд відзначає, що в ході розгляду справи відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із настанням ДТП, що сталася 16.01.2020.

Сам по собі факт не повідомлення страхувальником через ті чи інші причини певних обставин ДТП не може свідчити про створення ним перешкод у визначенні страховиком обставин, характеру та розміру збитків, оскільки, останньому надано право самостійно звертатися, зокрема, до компетентних органів із необхідними запитами з метою встановлення обставин настання страхової події.

При цьому, суд звертає увагу, що з огляду на положення п. 11.1 Договору, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування може бути повідомлення неправдивої інформації власне про факт настання страхового випадку (в даному випадку - відповідної дорожньо-транспортної пригоди), а не обставин, за яких сталася така подія.

Разом з тим, посилання відповідача на п. 9.2.5 Договору щодо неотримання ним необхідних документів (копії вироку або ухвали суду або постанови слідчого) не свідчать про відсутність в останнього обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування, оскільки, відомостей про те, що станом на момент прийняття рішення про відстрочення виплати страхового відшкодування до з`ясування обставин страхового випадку (але не більше ніж на 180 календарних днів) були наявні кримінальні провадження проти страхувальника або уповноваженої ним особи у зв`язку з обставинами страхового випадку - матеріали справи не містять.

Так, з документів, наданих сторонами, вбачається, що кримінальне провадження було відкрито 03.07.2020 саме за заявою відповідача, при цьому за наслідками проведеного розслідування, 17.10.2020 указане кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Сам відповідач у відзиві зазначає, що після отримання позовної заяви йому стало відомо про стан кримінального провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку через який у відповідача виник обов`язок виплатити суму страхового відшкодування, розраховану у відповідності до умов Договору, при цьому відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, а, отже, враховуючи, що відповідачем не надано доказів здійснення сплати позивачу страхового відшкодування, строк сплати якого з огляду на рішення страховика про відстрочення виплати на строк не більше ніж 180 календарних днів (лист № 663/24-001 від 28.02.2020) - настав, позовні вимоги про стягнення такого відшкодування є обґрунтованими.

Щодо розміру належної до виплати суми страхового відшкодування суд відзначає таке.

Згідно з пунктом 9.6 Договору страховик здійснює страхове відшкодування в розмірі прямого збитку, але не більше страхової суми, зазначеної в п. 1.7 Договору. Страхова сума встановлюється в межах дійсної вартості ТЗ на момент укладання договору.

Відповідно до п. 10.1 Договору розрахунок суми страхового відшкодування при настанні страхових випадків за ризиками «А» та «В» здійснюється на основі: аварійного сертифікату підготовленого уповноваженою страховиком особою, звіту (дослідження) судового експерта або оцінювача; калькуляції вартості відновлювального ремонту на СТО, відповідно до визначеного в п. 1.11 Договору варіанту: варіант 1 - розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції/рахунку СТО, запропонованої страховиком; варіант 2 - розрахунок страхового відшкодування здійснюється на підставі калькуляції/рахунку СТО, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо даної марки ТЗ і є погодженою зі страховиком.

Відповідно до Звіту № 05/02/20 про оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого колісного транспортного засобу, ринкова вартість КТЗ Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження становить 1165636,95 грн, при цьому вартість відновлюваного ремонту складає 1414547,03 грн.

З наведеного вбачається, що вартість відновлювального ремонту перевищує дійсну вартість ТЗ на момент настання страхового випадку, що є конструктивною загибеллю ТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Положеннями п. 10.7.1 Договору визначено, що при конструктивній загибелі ТЗ (коли вартість відновлювального ремонту (з ПДВ) згідно з умовами договору перевищує 70% дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку) страхове відшкодування визначається за рішенням страховика, зокрема, як дійсна вартість на момент настання страхового випадку (але не більше страхової суми) за вирахуванням франшизи та вартості залишків ТЗ, визначеної шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо таких залишків або шляхом здійснення оцінки майна/експертного дослідження або за згодою сторін, при цьому залишки ТЗ залишаються у страхувальника.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

З огляду на встановлену ч. 1 Додаткового договору № 2 від 26.11.2019 страхову суму - 1208996,80 грн, дійсну вартість ТЗ на момент настання страхового випадку - 1165636,95 грн, вартість залишків ТЗ - 432000,00 грн (сума коштів, отримана від продажу на аукціоні, який було завершено 26 лютого 2020 року), франшизу - 113400,00 грн, обґрунтованою сумою страхового відшкодування, що підлягає до виплати позивачу є сума у розмірі 620236,95 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 663596,80 грн підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 620236,95 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 55327,64 грн пені за період з 18.07.2020 по 26.10.2020 на підставі п. 6.1.3 Договору.

Відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 6.1.3 Договору страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк, передбачений п. 9.5 цього договору. За несвоєчасну сплату страхового відшкодування страховик сплачує пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі 0,05% від належної до виплати суми, але не більше 10% від розміру страхового відшкодування.

Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування протягом 12 (дванадцяти) календарних днів з дня прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (п. 9.5 Договору).

З огляду на положення п. 9.5 Договору, який пов`язує строк виплати страхового відшкодування із датою прийняття страховиком рішення про таку виплату, ураховуючи що таке рішення прийнято не було, а також те, що визначеним позивачем періодом нарахування пені охоплюється строк після закінчення строку дії договору - підстави для стягнення з відповідача пені відсутні, а, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 55327,64 грн задоволенню не підлягають.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 70000,00 грн витрат на правову допомогу, які були понесені позивачем в межах кримінального провадження, відкритого за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна" щодо обставин даного страхового випадку.

На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано копію Договору про надання правової допомоги від 08.07.2020, укладеного між Кривонос Є.В. та Адвокатським об`єднанням «A&B ADVOCATES» та рахунок № 1 від 21.10.2020.

Суд зазначає, що надані позивачем докази не є належними доказами, що підтверджують факт надання адвокатським об`єднанням послуг, такий договір укладений не позивачем, а фізичною особою - ОСОБА_3 , більше того, такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом, поданим в межах господарського судочинства з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 118 Кримінального процесуального кодексу України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до частини першої статті 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України).

Згідно з частиною другою статті 126 КПК України сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Отже, питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо ж це питання суд не вирішив, сторона кримінального провадження має можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Схожі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц.

При цьому, у постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 70000,00 грн задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, понесених в межах даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, позивачем надано суду Договір № б/н про надання правової допомоги від 15.10.2020, укладений між ТОВ «ПГТ-Україна» (замовник) та адвокатом Зіньковим Олексієм Юрійовичем (виконавець), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовникові правову допомогу, яка включає в себе надання послуг адвоката при представленні інтересів останнього в державних та не державних органах будь-якого типу без виключення та на умовах, передбачених даним договором.

Разом з тим, позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та доказів оплати, відтак, позивачем не доведено факту надання йому правової допомоги в межах даної справи та не надано доказів на підтвердження вартості робіт (послуг), а відтак, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 9; ідентифікаційний код: 20113829) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПГТ-УКРАЇНА" (08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4Б; ідентифікаційний код: 39023198) суму страхового відшкодування у розмірі 620236 (шістсот двадцять тисяч двісті тридцять шість) грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 9303 (дев`ять тисяч триста три) грн 55 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.03.2021

Суддя Ю.В. Картавцева