РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021Справа № 910/19013/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕМ СЕРВІС"

вул. Ситова 11-А, кв. 79, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69104

до Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича

АДРЕСА_1

про стягнення 43 785,29 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "СІ ЕМ СЕРВІС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича про стягнення 43 785,29 грн. заборгованості за Договором від 16.10.2019 №161019/80.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено строк Товариству для усунення недоліків позовної заяви.

22.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 16.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та встановлено строк для подання відповідачу відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

05.02.2021 відповідачем через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано відзив на позовну заяву, в якому ФОП Леженін Євген Сергійович не погоджується із твердженнями позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

24.02.2021 Товариство з обмеженю вдіповідальністю «Сі Ем Сервіс» подало відповідь на відзив, надало додаткові докази по справі та підтримало заявлені позовні вимоги.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

16.10.2019 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір № 161019/80, за умовами якого замовник доручив, а відповідач прийняв на себе зобов`язання виконати наступні роботи: визначення бізнес-цілей та бізнес-процесів, що будуть автоматизовані; підготовка прототипів бізнес-процесів; розробка технічного завдання для впровадження та інтеграції CRM/ERP.

Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець приступає до виконання робіт з моменту підписання Договору та отримання оплати в розмірі 100% від вартості робіт згідно з п. 4.2 Договору.

Пунктом 4.2 Договору вартість робіт згідно з Договором встановлюється в сумі 38 000 грн.

21.10.2019 Позивач оплатив вартість робіт в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №467 від 21.10.2019, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Згідно п. 12.1 Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов`язань Сторонами.

22.10.2019 Фізична особа-підприємець Леженін Є.С. склав акт прийому-передач виконаних робіт та направив на адресу позивача, однак позивачем вищевказаний акт підписано не було, так як за твердженням позивача відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань за Договором №161019/80.

Відповідно до п. 5.1 Договору Замовник протягом трьох днів з дня отримання від виконавця підтвердження про виконання робіт згідно п.13 Договору оформляє акт здачі-приймання роботи або направляє мотивовану відмову від прийняття роботи.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи які б підтверджували виконання робіт, відповідно до умов Договору, а отже відповідно до п.5.2 Договору Замовником не було складено протокол із зауваженнями та переліком необхідних допрацювань, термінів їх виконання.

17.12.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «СІ ЕМ СЕРВІС» відправило претензію №78 в тексті якої просить повернути гроші у зв`язку з невиконанням умов Договору.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Матеріалами справи підтверджується перерахування відповідачу 38 000 грн. в якості оплати послуг згідно договору №161019/80 від 16.10.2019.

Однак, жодні докази виконання відповідачем обумовлених договором робіт у визначений строк у матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд не приймає до уваги викладені відповідачем у відзиві до позовної заяви доводи стосовно направлення Замовнику акту прийому-передач від 22.10.2019, оскільки згідно п.13 Договору термін виконання робіт закінчується 14.11.2019.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З аналізу наведеної норми слідує, що йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (частина 2 статті 852 ЦК України).

Беручи до уваги, що невиконання відповідачем робіт за договором позбавило позивача на отримання матеріальної підстави, задля якої такий договір укладався із відповідачем, суд дійшов висновку задовольнити позовну вимогу про стягнення грошових коштів за невиконання Договору №161019/80.

Згідно з частиною 3 статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму збережених без достатніх підстав коштів у розмірі 38 000 грн., оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено виконання робіт по договору на вказану суму. Суд не приймає до уваги надані відповідачем у відзиві роздруківки у якості належних доказів виконання робіт за Договором.

Доводи відповідача наведені у відзиві, суд розглянув і відхилив, як такі що не спростовують позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 555, 21 грн.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд вважає розрахунок позивача щодо нарахування пені у сумі 3 555, 21 грн. арифметично не вірним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Суд здійснивши власний перерахунок, встановив, що, до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає 2 238, 52 грн. пені за період з листопада 2019 по травень 2019.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 3 555,21 грн. підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних за користування коштами та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 1 196, 48 грн. - 3 % річних та 1 033, 60 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період листопад 2019 - вересень 2020.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Виходячи з ціни позову, позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн, водночас, як вбачається з платіжного доручення №768 від 14.05.2020, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 204, 00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

За приписами ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Відповідно до п. 5 Наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 "Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів", у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).

Ураховуючи наведене та приймаючи до уваги, що позивачем під час подання позову було зайво сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн., котрий підлягає поверненню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2 038, 79 грн., відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Леженіна Євгена Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ ЕМ СЕРВІС" (вул. Ситова 11-А, кв. 79, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69104; код ЄДРПОУ - 41783458) 38 000, 00 грн. - основного боргу, 2 238, 52 грн. - пені, 1 196, 48 грн. - 3 % річних та 1 033, 60 грн. - інфляційних втрат та 2 038, 79 грн. - судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СІ ЕМ СЕРВІС" (вул. Ситова 11-А, кв. 79, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69104; код ЄДРПОУ - 41783458) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 102,00 грн., сплачений за платіжним дорученням №768 від 14.05.2020.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов