СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. Справа № 922/622/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Склярук О.І.

секретар судового засідання Ярош В.В.

за участю представників :

прокурор - Здор Т.О., посвідчення

1-го відповідача - Скидан М.А., посвідчення, довіреність, положення, витяг

2-го відповідача - Скидан М.А., посвідчення, довіреність, положення, витяг

3-го відповідача - Шамраєв М.Є., ордер, адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області, м. Харків (вх. № 1710 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020, повне рішення складено 19.06.2020 (суддя Хотенець П.В.)

у справі № 922/622/20

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, м. Харків

до відповідачів:

1.Харківської міської ради, м. Харків;

2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків;

3.Фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни, м. Харків

про визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення; визнання недійсним договору купівлі-продажу; скасування рішення, зобов`язання повернути нежитлові приміщення та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни, яким просив суд: визнати незаконним та скасувати пункт 24 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18; визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель від 03.08.2018 №5619-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною (РНОКПП: НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А і зареєстрований в реєстрі за № 1185; скасувати рішення № 43870260 від 05.11.2018 про державну реєстрацію права власності за Нагорною Світланою Михайлівною (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1; зобов`язати Фізичну особу-підприємця Нагорну Світлану Михайлівну (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1; визнати за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради () право власності на об`єкт нерухомого майна 101 загальною площею 63,5 кв.м., а саме: нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог прокурор наполягав на незаконності прийнятого Харківською міською радою рішення № 1008/18 від 21.02.2018 в частині п. 24 додатку 1 до цього рішення про відчуження ФОП Нагорній С.М. спірних нежитлових приміщень шляхом викупу; незаконності обраного способу приватизації зазначеного нерухомого майна шляхом викупу, а не продажу на аукціоні або за конкурсом. Наголошував, що ФОП Нагорною С.М. не подавалися до органу приватизації документи про невід`ємні поліпшення орендованого майна, здійснені останньою за час оренди за згодою орендодавця, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Вважаючи, що прийняттям оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об`єктів нерухомості та укладання спірного договору купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м.Харкова, прокурор звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2020 року у справі № 922/622/20 у позові відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18, в частині п. 24 додатку 1 до цього рішення про відчуження ФОП Нагорній С.М. спірних нежитлових приміщень шляхом викупу, прийнято Радою в межах своїх повноважень відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21 червня 2017 року № 691/17. Право Фізичної особи-підприємця Нагорної С.М. на викуп орендованого майна виникло із договору оренди, положень статті 289 Господарського кодексу України, і йому кореспондує обов`язок орендодавця у разі продажу майна здійснити продаж саме їй за умови належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором найму. Орган приватизації самостійно прийняв рішення про приватизацію об`єктів у спосіб їх викупу покупцем відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що узгоджується з позицією Конституційного Суду України, яку наведено у пункті 5 мотивувальної частини та абзацу 2 пункту 1 резолютивної частини рішення від 13 грудня 2000 року № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000.

Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 № 5619-В-С у повній мірі відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведено порушення спірним правочином інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень, які прокурор просить застосувати, у вигляді визнання спірного договору купівлі-продажу недійсними, а відтак і вилучення придбаного нерухомого майна у власників майна.

Заступник прокурора Харківської області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 та ухвалити нове, яким задовольнити позов прокурора; судові витрати за подання позову та апеляційної скарги відшкодувати на користь прокуратури Харківської області за рахунок відповідачів.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у Харківської міської ради повноважень самостійно обирати процедуру приватизації комунального майна, зокрема, шляхом викупу без проведення орендарем відповідних поліпшень.

Апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам прокурора стосовно законодавчого регулювання спірних правовідносин та порядку здійснення розпорядження спірним майном органом місцевого самоврядування; що нежитлові приміщення, стосовно яких ухвалено оскаржуване рішення, віднесені до групи А в силу норм ч. 1 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» та, що положення абзацу 1 частини 1 ст.18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» є спеціальними, оскільки саме цей закон встановлює правовий механізм приватизації спірного майна. Факт відсутності здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна не заперечується відповідачами, відтак вказані обставини справи є встановленими та доведеними.

Наголошено, що продаж об`єктів малої приватизації (до яких відносяться спірні приміщення) має бути проведений виключно шляхом проведення аукціону або конкурсу, і лише у виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, зокрема шляхом викупу орендарем об`єкту оренди, якщо ним за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення цього майна в розмірі не менше як 25 відсотків його ринкової вартості, проте ФОП Нагорною С.М. поліпшення орендованого майна не проводились. Недотримання відповідачами зазначених норм чинного законодавства під час проведення приватизації унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна громади м. Харкова та порушило матеріальні інтереси держави та права й інтереси мешканців територіальної громади міста Харкова.

Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано висновки рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 №4-рп/2000 у справі №1-16/2000 стосовно того, що доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно. Помилковим вважає апелянт і висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача право на викуп орендованого майна виникло із договору оренди. Стверджує, що незаконне, всупереч визначеному законодавством порядку, набуття громадянами прав на об`єкти комунальної власності не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави як гарантії дотримання принципу верховенства права у країні.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2020 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Ільїн О.В., Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.07.2020 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 03.09.2020 об 11:30 год.

03.08.2020 від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради надійшов відзив, яким 2-й відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 року по справі № 922/622/20 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В обґрунтування безпідставності доводів прокурора Управлінням зазначено, що приймаючи рішення «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18, Харківська міська рада діяла в межах своїх повноважень, відповідно до Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17. Посилається на те, що на момент прийняття вказаного рішення єдиним законним власником нежитлових приміщень була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, договором оренди було передбачено переважне право орендаря перед іншими особами на його викуп; Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, а Управлінням комунального майна та приватизації, як уповноваженим органом, дотримано спосіб та порядок приватизації.

Харківська міська рада проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що вирішення питання щодо приватизації об`єктів комунального власності здійснюється органами місцевого самоврядування на пленарних засідання.

Вважає твердження прокурора щодо незаконності рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 №1008/18 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» необґрунтованим та таким, що не підтверджене належними та допустимими доказами у справі. Наполягає на дотриманні відповідачами способу та порядку проведення процедури приватизації нежитлових приміщень.

У зв`язку з перебуванням у відпустці на дату розгляду апеляційної скарги члена колегії судді Склярук О.І., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020 визначено наступний склад колегії суддів: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Ільїн О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.09.2020 розгляд апеляційної скарги відкладено на 01.10.2020 о 12.00.

Фізична особа-підприємець Нагорна С.М. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що набуваючи спірну нерухомість за умовами діючого договору оренди та відповідно до вимог цивільного законодавства, діяла добросовісно. Просить відмовити прокурору у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду Харківської області залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням у відпустці на дату розгляду апеляційної скарги члена колегії судді Ільїна О.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2020 визначено наступний склад колегії суддів: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.

У судовому засіданні 01.10.2020 з розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 оголошено перерву до 03.11.2020 о 12:00 год., про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.10.2020 у справі № 922/622/20.

29.10.2020 до Східного апеляційного господарського суду від фізичної особи-підприємця Нагорної С.М. надійшли: клопотання (вх. №10402) про зупинення провадження у справі № 922/622/20 до розгляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справи № 922/250/20 та оприлюднення повного тексту постанови, на підставі пункту 7 частини 1 статті 228; клопотання (вх. № 10403) про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.

У судовому засіданні 03.11.2020 з розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 оголошувалася перерва до 24.11.2020 року та до 30.11.2020, про що учасники справи повідомлялися відповідними ухвалами Східного апеляційного господарського суду.

20.11.2020 від Харківської міської ради надійшла заява (вх.№ 11371) про зупинення провадження у справі №922/622/20 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/623/20 у подібних відносинах. Вказана заява обґрунтована тим, що за наслідками розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/623/20 будуть надані правові висновки, щодо обставин, які підлягають дослідженню у даній справі.

23.11.2020 на адресу суду представником ФОП Нагорної С.М. подано клопотання про зупинення провадження у справі №922/622/20 до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №922/623/20, в обгрунтування якого зазначено, що правовідносини у справі №922/623/20 (між тими ж сторонами з аналогічним предметом спору) є подібними із правовідносинами, що розглядаються в межах справи №922/622/20, тому з метою дотримання єдності судової практики існує необхідність зупинення провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 у справі №922/622/20 апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі №922/622/20 зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду судових рішень у справі №922/623/20 та оприлюднення повного тексту постанови.

На адресу Східного апеляційного господарського суду від Харківської обласної прокуратури надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі №922/622/20, в обґрунтування якого зазначено про оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 922/623/20.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі №922/622/20. Розгляд апеляційної скарги заступника прокурора Харківської області на рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі №922/622/20 призначено на 18.03.2021 о 12:30.

17.03.2021 до Східного апеляційного господарського суду від ФОП Нагорної С.М. надійшли:

відзив на апеляційну скаргу (змінений), яким просить продовжити третьому відповідачеві процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу; визнати поважними причини пропуску та поновити третьому відповідачеві пропущений процесуальний строк на подання доказів; залишити апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 - без змін; до відзиву надані документи (копії: звіту про оцінку майна; листа 24.05.2017 (вих № 8538); договору підряду на ремонтно-будівельні роботи; кошторису; акту приймання-передачі виконаних робіт; квитанції до прибуткового касового ордеру; чеків про придбання матеріалів);

клопотання про призначення експертизи, у якому відповідач 3 просить призначити по справі комплексну почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документа - Повідомлення про відкликання заяви на участь в аукціоні, лот № 2.

У судових засіданнях прокурор підтримував доводи та вимоги апеляційної скарги, просив скаргу задовольнити, рішення господарського суду Харківської області скасувати, прийняти нове рішення яким позов прокурора задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення поданих ФОП Нагорною С.М. клопотань заперечував.

Представник Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради у судових засіданнях суду апеляційної інстанції у справі №922/622/20 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи скаргу безпідставною та необґрунтованою, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник фізичної особи-підприємця Нагорної С.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримав подані ним клопотання, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши подані третім відповідачем клопотання суд зазначає наступне.

Клопотання про зупинення провадження у справі № 922/622/20 до розгляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду справи № 922/250/20 та оприлюднення повного тексту постанови, на підставі пункту 7 частини 1 статті 228, залишено колегією суддів Східного апеляційного господарського суду без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень справу № 922/250/20 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Семенової Тетяни Вікторівни про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових будівель, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання повернути нежитлові приміщення, було прийнято до розгляду Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду, а не палатою, об`єднаною палатою чи Великою Палатою Верховного Суду, а тому відсутні процесуальні підстави для зупинення провадження у справі №922/622/20.

Клопотання про закриття провадження у справі №922/622/20 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, відповідач 3 обґрунтовує тим, що предметом заявленого позову у даній справі є вимога щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а підставою цього позову - незаконність реалізації органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень його компетенції у сфері управління, а саме - прийняття оскаржуваного рішення поза межами повноважень, що визначені Законом України "Про приватизацію державного майна", Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", інші заявлені позовні вимоги є похідними. А тому, посилаючись на приписи статей 2, 4, 21 КАС України вважає, що заявлений прокурором позов не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Вказане клопотання судовою колегією залишено без задоволення, виходячи з наступного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

До адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників, суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Тобто до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (відповідних висновків, із посиланням на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №287/167/18-ц дійшов Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 у справі №910/15230/19).

Статтею 20 Господасрького процесуального кодексу України визначено перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Також, господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду (пункт 2 частини 1 статті 20 ГПК України).

Статтею 30 Закону України "Про приватизацію державного майна" (далі - Закон № 2163-ХІІ) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому ГПК України. Вказану вимогу вирішення спору судом господарської юрисдикції передбачено також чинною на момент звернення з позовом редакцією статті 30 Закону України від 18 січня 2018 року № 2269-VІІІ "Про приватизацію державного і комунального майна" (далі - Закон № 2269-VІІІ).

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону № 2269-VІІІ, приватизацією є платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб. Вказана стаття містить і визначення припинення приватизації - рішення органу приватизації про припинення вчинення будь-яких дій, спрямованих на приватизацію (продаж) об`єкта приватизації (пункт 23 частини першої вказаної статті).

Згідно із частиною першою статті 3 Закону № 2163-XII законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законів України з питань приватизації. Частиною четвертою цієї ж статті закону також визначено, що відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

При цьому відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (далі - Закон № 2171-XII), на порушення вимог якого посилався у позові прокурор, покупцями об`єктів малої приватизації можуть бути фізичні та юридичні особи, які визнаються покупцями відповідно до Закону № 2163-XII.

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб.

При визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся позивач.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а вимога про скасування рішення органу місцевого самоврядування не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, фактичні та правові підстави для закриття провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.231 ГПК України в даному випадку відсутні.

Згідно з приписами ст.169 Господарського процесуального кодексу України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (ст.270 ГПК України).

Відповідно до ст.263 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. Відзив на апеляційну скаргу має містити, окрім іншого, у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу, перелік матеріалів, що додаються.

Відповідно до ст.267 Господарського процесуального кодексу України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з`ясовує питання про склад учасників судового процесу. За клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; за клопотанням учасників справи вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Згідно з приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, клопотання відповідача 3 про призначення у справі № 922/622/20 комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документу - Повідомлення про відкликання заяви на участь в аукціоні, лот № 2, а також уточнений відзив на апеляційну скаргу, залишено колегією суддів без розгляду.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом апеляційної інстанції не оцінюються додані до уточненого відзиву нові документи, які не надавалися та не оцінювалися судом першої інстанції при розгляді справи. Відповідачем 3 не надано доказів неможливості подання наведених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього; не надані зазначені докази і з відзивом на апеляційну скаргу.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників відповідачів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 05.04.2017 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною (орендарем) був укладений договір оренди № 1368, згідно з п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові підвальні приміщення №0-49-:-0-52 загальною площею 63,5 кв.м. в житловому будинку (технічний паспорт КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" інвентаризаційна справа № 68128 від 20.05.2016), далі "майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, літ. "А-9" та відображається на обліку Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Право на оренду цього майна отримано орендарем на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.04.2017 року № 229 "Про передачу в оренду нежитлових приміщень".

Майно, яке є предметом цього договору, належить на праві комунальної власності Територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2016 р.

Відповідно до пункту 1.2. договору оренди майно передається в оренду з метою використання: під перукарню.

Вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 156 020,00 грн., без ПДВ, станом на 30.01.2017 року (п.3.1. договору оренди).

За актом приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 05.04.2017, Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (орендодавець) передано, а фізичною особою-підприємцем Нагорною С.М. (орендар) прийнято в орендне користування нежитлові підвальні приміщення 0-49-:-0-52 загальною площею 63,5 кв.м., розташовані в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. А-9".

Листом від 13.05.2017 Фізична особа - підприємець Нагорна Світлана Михайлівна звернулася до Управління комунального майна та приватизації (вхідний №6993 від 15.05.2017), з проханням дозволити приватизацію нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1, літ.А9, площа 63,5кв.м.

Рішенням 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.02.2018 №1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова", з метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м. Харкова та поповнення бюджету міста Харкова, на підставі Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва», ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішеням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання 21.06.2017 № 691/17, керуючись ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно з додатком.

Згідно з пунктом 24 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 №1008/18 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова", нежитлові приміщення підвалу, площею 63,5 кв.м., в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, літ. "А-9", включені до Переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною.

На виконання вказаного рішення Фізична особа-підприємець Нагорна Світлана Михайлівна звернулась до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою (вхідний № 3391), якою просила оцінку для приватизації вказаного майна провести суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем Бєлих Б.М.

Враховуючи звернення ФОП Нагорної С.М., Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради звернулося до суб`єкта оціночної діяльності ФОП Бєлих Б.М. (лист № 2581 від 28.02.2018) з пропозицією провести оцінку нежитлових приміщень з метою визначення їх вартості для приватизації шляхом викупу, на підставі договору із Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною.

Згідно зі Звітом про оцінку майна (нежитлові приміщення підвалу, розташовані за адресою АДРЕСА_1 , орендовані ФОП Нагорной С.М.), складеним ФОП Бєлих Б.М., дата оцінки 28.02.2018, затверджено начальником Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 06.03.2018, вартість вказаного майна складає 129 790,00 грн. без ПДВ. Мета оцінки- визначення вартості майна для приватизації шляхом викупу. Для оцінки майна використані витратний, дохідний і порівняний підходи.

03.08.2018 між Територіальною громадою м. Харкова в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як виконавчий орган Харківської міської ради (продавець) та фізичною особою - підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною (покупцем) було укладено договір № 5619-В-С купівлі - продажу нежитлових приміщень, орендованих Фізичною особою - підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною, відповідно до умов пункту 1 якого, продавець зобов`язується передати у власність, а покупець зобов`язується прийняти нежитлові приміщення підвалу № 0-49-:-0-52 в житловому будинку літ. "А-9", загальною площею 63,5 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, орендовані Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною згідно з договором оренди № 1368 від 05 квітня 2017 року.

Ці нежитлові приміщення належать продавцю на праві власності. Державну реєстрацію права власності за продавцем проведено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.12.2016 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до Закону без видачі документа, що посвідчує таке право, номер запису про право власності 18079922. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 (далі - об`єкт приватизації).

Оціночна вартість об`єкта приватизації, що відчужується, зокрема, складає 129 790,00 грн. Згідно з Податковим кодексом України сума податку на додану вартість становить 20 відсотків від вартості об`єкта приватизації та складає 25 958,00 грн. (п.2 договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору купівлі-продажу, право власності на об`єкт приватизації переходить до покупця після сплати у повному обсязі ціни продажу об`єкта разом з неустойкою (у разі її нарахування).

03.08.2018, договір посвідчений Гавриловою С.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1185

Рішенням державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Тертишником Дмитром Олександровичем про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №43870260 від 05.11.2018, зареєстровано право приватної власності за Нагорною Світланою Михайлівною, НОМЕР_1 , на нежитлові приміщення підвалу № 0-49-:-0-52 в житловому будинку літ. «А-9», площею 63,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Підстава виникнення права власності - акт прийому-передачі, серія та номер: 5619-В-С, виданий 30.08.2018, видавник Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради ФОП Нагорна С.М., договір купівлі-продажу, № 5619-В-С, серія та номер 1185, виданий 03.08.2018, видавник Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гаврилова С.А.

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурором зазначено про незаконність обрання Харківською міською радою способу приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем.

Прокурор наполягає, що рішення міської ради від 21.02.2018 року №1008/18, в частині п.24 додатку, є незаконним та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що прийнято з порушенням вимог статті 345 Цивільного кодексу України, статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 1, 2, 4, 29, Закону України "Про приватизацію державного майна", статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

При цьому, прокурором наголошено, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об`єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь-які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам держави та територіальної громади, у зв`язку з тим, що він фактично є умисним шляхом уникнення проведення конкурсного продажу цих об`єктів (аукціон або конкурс), що виключає можливість отримати за об`єкт приватизації більше ринкової вартості. На думку прокурора, така ситуація з умисним не проведенням конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зокрема ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» та Програмі приватизації.

Щодо підстав звернення прокурора з даним позовом до господарського суду колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 2 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладаються такі функції: у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону).

При цьому, колегія суддів враховує висновки про застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 «Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Натомість, з урахуванням обставин цієї справи прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, визначив себе позивачем, оскільки Харківську міську раду, рішення якої оскаржується через недотримання процедури приватизації нежитлових приміщень, передбаченої нормативно-правовими актами, разом з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, визначено відповідачами, які розпорядилися спірним майном в порушення вимог чинного законодавства, - обґрунтовувавши таким чином відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах.

Прокурором зазначено, що Харківською місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст.366 Кримінального України.

Відомості в ЄРДР внесені за фактами службового підроблення під час оцінки та продажу комунального майна Харківською міською радою. У ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.02.2019 (справа №639/687/19) в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради проведено вилучення ряду приватизаційних справ, у тому числі щодо приватизації нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Як зазначає прокурор, безпідставний продаж комунального майна на неконкурентних засадах призводить до неефективного його використання та недотримання значних коштів місцевим бюджетом, що призвело до порушення економічних інтересів держави, а також прав та інтересів мешканців територіальної громади, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави відповідно до ст. 3 Конституції України.

Отже, в даному випадку звернення прокурора до суду спрямоване на захист відповідних публічних інтересів територіальної громади та держави - відновлення права територіальної громади та держави - відновлення права територіальної громади доцільно, економно, ефективно користуватися, розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Оскільки звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання, використання майна територіальної громади міста Харкова і дотримання законодавства у цій сфері суспільних відносин становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права у межах доводів і вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами у відповідності до ст.74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом від умерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно із частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду.

Так, в оспорюваному рішенні Ради від 21.02.2018 № 1008/18 зазначено, що його прийнято на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022, затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17 (далі - Програма приватизації).

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) приватизація державного майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Статтею 15 наведеного Закону визначені способи приватизації, зокрема, шляхом: продажу об`єктів приватизації на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс); продажу на конкурсній основі єдиного майнового комплексу державного підприємства, що приватизується, або контрольного пакета акцій акціонерного товариства при поданні покупцем документів, передбачених частиною першою статті 12 цього Закону; викупу об`єктів приватизації; іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей.

Згідно із статтею 16-2 Закону України «Про приватизацію державного майна» (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування) викуп акцій (часток, паїв), що належать державі в статутному капіталі господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, заснованих на базі об`єднання майна різних форм власності, здійснюється відповідно до законодавства з питань приватизації та з урахуванням установчих документів таких товариств. Викуп об`єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію»).

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 5-1 Закону України «Про приватизацію державного майна» об`єкти приватизації, що належать до груп А, Д і Ж, є об`єктами малої приватизації.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" продавцями об`єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є відповідно: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва; органи приватизації, створені місцевими радами.

Спірні нежитлові приміщення щодо яких прийнято рішення Харківської міської ради від 21.02.2018 № 1008/18, є окремим індивідуально визначеним майном, тобто відносяться до групи А об`єктів приватизації, та перебувають у комунальній власності міста Харкова.

Статтею 3 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено способи малої приватизації. Приватизація об`єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону (далі - конкурс). Шляхом продажу за конкурсом може здійснюватися приватизація окремих єдиних майнових комплексів групи А та окремих об`єктів групи Ж.

Відповідно до частини 1 ст.2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктами малої приватизації є, зокрема, окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).

Частиною шостою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" установлено, що доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об`єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.

Таким чином, орган місцевого самоврядування, його виконавчий комітет, міський голова (в межах їх компетенції) у спірних правовідносинах реалізують права власника майна, що перебуває у комунальній власності, щодо володіння, користування та розпорядження таким майном на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Відповідно до частини 1 ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Рішенням Харківської міської ради 13 сесії 7 скликання від 21.06.2017 №691/17 «Про Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки» з метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м.Харкова та поповнення бюджету м.Харкова, на підставі законів України «Про приватизацію державного майна», «;Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.26, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затверджено Програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова на 2017-2022 роки (далі - Програма).

Відповідно до пункту 1.2, у Програмі визначено мету, пріоритети та умови приватизації комунального майна територіальної громади міста на 2017-2022 роки.

Метою приватизації є, зокрема: підвищення ефективності використання майна, створення конкурентного середовища, залучення інвестицій з метою забезпечення соціально-економічного розвитку міста, а також забезпечення надходження коштів від приватизації до міського бюджету (пункт 1.2.1 Програми).

До пріоритетів проведення приватизації у 2017-2018 р.р. належать, зокрема: досягнення максимальної ефективності приватизації об`єктів, що підлягають приватизації відповідно до Програми, і тих об`єктів, приватизація яких почалася до набрання чинності цієї Програми (пункт 1.2.2 Програми).

Згідно з пунктом 1.4 Програми об`єктами приватизації, зокрема, є: окреме індивідуально визначене майно (рухоме та нерухоме, у тому числі будівлі, споруди, нежитлові приміщення).

Основними принципами індивідуальної приватизації є: досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта приватизації; вибір способу приватизації об`єкта; індивідуальний підхід при підготовці об`єкта до приватизації та прийняття рішень про приватизацію; визначення економічної доцільності приватизації об`єкта (пункт 2.2 Програми).

Відповідно до пункту 3.3 Програми приватизація об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова здійснюється способами, що визначаються законодавством України і цією Програмою.

Відповідно до п. 3.4 Програми приватизації, приватизація об`єктів здійснюється шляхом, зокрема: викупу; продажу об`єктів приватизації на аукціоні( у т.ч. за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу об`єктів приватизації за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону; іншими способами, які встановлюються спеціальними законами, що регулюють особливості приватизації об`єктів окремих галузей.

Викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом. Продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну. Продаж об`єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найвищу ціну та взяв зобов`язання виконати умови конкурсу(пункт 3.4 Програми).

Згідно з пунктом 5.1 Програми ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, та початкова ціна об`єкта приватизації на аукціоні або за конкурсом встановлюється на підставі результатів його оцінки.

Незалежна оцінка вартості майна з метою приватизації шляхом викупу проводиться суб`єктом оціночної діяльності на підставі договору, укладеного з орендарем (пункт 5.4 Програми).

З моменту прийняття рішення про приватизацію об`єктів, які перебувають у комунальній власності, органами приватизації здійснюється підготовка до їх приватизації відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення), що полягає, зокрема, у встановлені ціни продажу об`єкта, що підлягає приватизації, зокрема, шляхом викупу з урахуванням результатів оцінки об`єкта, публікації інформації про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, а також вчинені інших дій, необхідних для підготовки об`єктів малої приватизації до продажу.

Рішенням 18 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 21.02.2018 №1008/18 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова» Харківською міською радою вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова шляхом викупу (згідно з додатком). У пункті 24 додатку 1 до вказаного рішення визначено майно, орендоване ФОП Нагорною С.М., що включено до Переліку об`єктів, які підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.

Продаж об`єктів малої приватизації на аукціоні полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував у ході торгів найвищу ціну (ст.13 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Продаж об`єктів малої приватизації за конкурсом полягає у передачі права власності покупцю, який запропонував найвищу ціну та взяв зобов`язання виконати умови конкурсу ( ст.14 наведеного Закону).

З наведених норм права убачається, що основною метою приватизації, у тому числі комунального майна, є досягнення максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності, тобто отримання найвищої ціни за об`єкти, що підлягають приватизації та залучення коштів для здійснення структурної перебудови економіки територіальної громади.

Частиною 1 статті 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, зокрема, що приватизація об`єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

Таким чином, викуп орендарем орендованих ним приміщень у спірних правовідносинах, у силу приписів статті 18-2, з урахуванням статті 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" може бути лише за умови, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання для цілей оренди майна.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок продажу об`єктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затверджений Фондом державного майна України від 02.04.2012 № 439 (далі - Порядок № 439).

Згідно з п. 8.1 Порядку № 439 викуп об`єктів малої приватизації застосовується відповідно до пункту 3.3 розділу III та пункту 7.15 розділу VII цього Порядку щодо об`єктів малої приватизації, які не продані на аукціоні, за конкурсом, а також якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено чинним законодавством України.

Відповідно до п. 8.2 Порядку № 439 ціна продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, установлюється на підставі результатів його оцінки.

Оцінка майна, яке підлягає приватизації, проводиться відповідно до Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 № 1891 (далі - Методика № 1891), згідно з абз. 6 п. 73 якої (у редакції, чинній на час прийняття Радою оспорюваного рішення) порядок оцінки орендованого нерухомого майна (майна, що надавалося у концесію), що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди (концесії), під час приватизації, встановлюється Фондом державного майна. Порядком також визначається процедура ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря (концесіонера).

Відповідно до п. 50 Методики (в редакції яка почала діяти з 06.09.2016), вимоги цього розділу поширюються на випадки проведення оцінки об`єктів у матеріальній формі з метою їх приватизації (окреме індивідуально визначене майно, об`єкти незавершеного будівництва, включаючи законсервовані об`єкти, об`єкти соціально-культурного призначення) як об`єктів малої приватизації, застави та інші способи відчуження відповідно до законодавства.

Для визначення вартості об`єктів нерухомості, що приватизуються відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", у тому числі разом із земельними ділянками, на яких розташовані такі об`єкти, застосовується незалежна оцінка, яка проводиться відповідно до національних стандартів оцінки з урахуванням вимог цієї Методики та Методики оцінки земельних ділянок (п.70 Методики).

Вибір виду вартості об`єктів малої приватизації регулюється вимогами національних стандартів оцінки з урахуванням особливостей, визначених цією Методикою. При цьому враховуються способи їх продажу, строк корисного використання таких об`єктів, належність їх до спеціалізованого або неспеціалізованого майна. У разі викупу об`єктів малої приватизації може визначатися їх ринкова вартість або спеціальна вартість залежно від наявності передумов їх застосування, визначених Національним стандартом № 1 (п.71 Методики).

Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 затверджено Порядок оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації (далі - Порядок № 377).

Відповідно до п. 1.1 Порядку, цей Порядок установлює вимоги до проведення незалежної оцінки орендованого нерухомого майна (крім земельних ділянок), що містить невід`ємні поліпшення (далі - орендоване нерухоме майно), під час приватизації способами, визначеними законодавством, а також процедур ідентифікації невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Порядок застосовується для оцінки орендованого нерухомого майна, що перебуває у державній, комунальній власності або належить Автономній Республіці Крим, щодо якого прийнято рішення про приватизацію та компенсацію орендарю вартості невід`ємних поліпшень, здійснених за рахунок коштів орендаря. Невід`ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.

Згідно з п. 2.1 Порядку, ідентифікацією поліпшень орендованого нерухомого майна (далі - ідентифікація поліпшень) є встановлення суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання факту відповідності підтверджувальних документів, наданих орендарем, про здійснені ним заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого нерухомого майна та (або) його споживчих якостей (далі - поліпшення), наявним поліпшенням, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди і які здійснені за рахунок коштів орендаря та за згодою орендодавця. Ідентифікуються поліпшення, що здійснені протягом строку дії договору оренди та наявні на дату оцінки.

Відповідно до п. 2.2 Порядку, підтверджувальні документи про здійснені орендарем поліпшення, що подаються ним до відповідного органу приватизації, включають:

- договір оренди, укладений з дотриманням вимог законодавства; письмову згоду орендодавця на здійснення орендарем поліпшень орендованого нерухомого майна за його кошти;

- погоджену орендодавцем проектно-кошторисну документацію на проведення поліпшень, підписані замовником і підрядником акти виконаних будівельних робіт, копії документів, що підтверджують проведені орендарем розрахунки за виконані поліпшення орендованого нерухомого майна, у тому числі придбані матеріали, конструкції тощо;

- аудиторський висновок щодо підтвердження фінансування здійснених поліпшень орендованого нерухомого майна за рахунок коштів орендаря. Аудиторський висновок має містити розшифровку періодів освоєння, напрямів та джерел фінансування поліпшень, у тому числі за рахунок коштів орендаря, з посиланням на підтверджувальні документи;

- довідку, видану орендарем та завірену аудитором, про суму витрат, понесених орендарем у зв`язку із здійсненням поліпшень, яка віднесена орендарем на збільшення вартості його необоротних активів, у розмірі, який перевищує встановлену законодавством з питань оподаткування частку витрат для включення їх до валових витрат. При визначенні суми зазначених витрат ураховується невідшкодована орендодавцю вартість придатних для подальшого використання будівельних матеріалів, виробів, конструкцій, устаткування, отриманих орендарем під час здійснення поліпшень;

- інші документи, необхідні для виконання положень цього Порядку.

Враховуючи вищезазначене, Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління, має право укласти відповідний договір купівлі-продажу. При цьому такий продаж має бути проведений шляхом аукціону або за конкурсом. У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу орендарем об`єкта, який перебуває у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності - для цілей оренди майна.

З огляду на наведене, помилковим є висновок суду першої інстанції, про фактичну можливість органу місцевого самоврядування самостійно обирати спосіб приватизації спірних нежитлових приміщень без урахування вищенаведених законодавчих обмежень.

Безпідставними є і посилання відповідачів на підтвердження висновку про право Ради самостійно обирати будь-який спосіб приватизації, на рішення Конституційного Суду України від 13.12.2000 № 14-рп/2000 у справі № 1-16/2000 щодо офіційного тлумачення окремих положень ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації), оскільки Конституційний Суд України в цьому рішенні роз`яснив, що право органів, які здійснюють функції розпорядження державною власністю, самостійно визначати спосіб приватизації обмежується випадками, передбаченими законом.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 922/2593/19, від 17.06.2020 у справі № 922/1958/19, від 23.07.2020 у справі № 922/2762/19, які були прийняті у справах з аналогічних правовідносин та з аналогічним предметом спору, а тому враховується судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, майно, яке є предметом договору оренди № 1368 від 05.04.2017, укладеного між Управлінням комунального майна та ФОП Нагорною С.М., належало на праві комунальної власності територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.11.2016.

Відповідно до частини 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів того, що ФОП Нагорною С.М. здійснені поліпшення (за згодою орендодавця) орендованого майна в розмірі не менш як 25 % ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, за період з 05.04.2017 ( дата укладання договору оренди) по 15.05.2017 ( день подачі заяви ФОП Нагорна С.М. до Харківської міської ради), та по дату прийняття Харківською міською радою оспорюваного рішення від 21.02.2018.

Відомості про подання ФОП Нагорною С.М. до органу приватизації (Управління комунального майна) документів, передбачених п. 2.2 Порядку № 377, щодо здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна, у справі відсутні.

Звіт про оцінку майна (нежитлові приміщення підвалу, розташовані за адресою АДРЕСА_1, орендовані ФОП Нагорной С.М.), складений ФОП Бєлих Б.М., дата оцінки 28.02.2018, затверджений начальником Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 06.03.2018, не містить відомостей про здійснення орендарем будь-яких поліпшень орендованого майна.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що ФОП Нагорною С.М. не доведено належними та допустимими доказами, що нею, за згодою орендодавця, під час оренди майна були здійснені поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від об`єкту оренди, вартістю понад 25 % ринкової вартості майна, за якою воно було передано в оренду, визначеної суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно з п. 3.1. договору оренди, вартість об`єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і складає 156 020,00 грн., без ПДВ станом на 30.01.2017, тоді як вартість цього ж майна за спірним договором купівлі-продажу становить 129 790,00 грн. без ПДВ., що зафіксовано у висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки станом на 28.02.2018, затвердженому Управлінням 06.03.2018.

Отже, факт відсутності здійснення невід`ємних поліпшень спірного майна саме в період перебування нерухомого майна в оренді підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачами у своїх поясненнях та відзивах, відтак вказані обставини справи є встановленими та доведеними.

Разом з цим, помилковим є застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положення статті 289 Господарського кодексу України та частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України, з яких випливає наявність переважного права у наймача на викуп об`єкта оренди.

Варто зазначити, що загальні норми права поширюють дію на певний рід відносин, а спеціальні - на вид відносин в межах роду з метою конкретизації правового регулювання з урахуванням специфіки такого виду відносин. Норми Цивільного кодексу України і норми інших законів співвідносяться між собою як загальні і спеціальні норми. Законодавчі акти, які містять спеціальні норми, мають пріоритет у застосуванні в правозастосовчій практиці щодо інших законодавчих актів України. Отже, процедура викупу орендарем повинна здійснюватися саме відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Посилання відповідачів на те, що умовами договору оренди від 05.04.2017 передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов`язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп, колегія вважає необгрунтованим, оскільки таке право виникає у орендаря лише за умов, визначених Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Згідно з частиною 10 статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.08.2018 року № 1008/18, в частині п. 24 додатку №1 до рішення, щодо проведення приватизації шляхом викупу, прийнято з порушенням вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022, затвердженої рішенням Ради від 12.06.2017 № 691/17, та не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади, а відтак є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки оспорюване рішення спрямоване не на досягнення мети, визначеної у цих Законах і Програмі, і тим самим порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності. Тому, позовні вимоги в даній частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 № 5619-В-С, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 статті 3 Цивільного кодексу України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За положеннями статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як зазначено вище, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03.08.2018 №5619-В-С укладений на підставі, зокрема, рішення Харківської міської ради 18 сесії 7 скликання від 21.02.2018 №1008/18 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м.Харкова», яке в частині п.24 додатку № 1 до рішення, прийнято відповідачем 1 по відношенню до ФОП Нагорної С.М., з порушенням спеціального законодавства щодо приватизації нежитлових приміщень, та з мотивів, зазначених вище, визнано незаконним та скасовано.

Враховуючи вищенаведене, при укладанні договору купівлі-продажу порушені вимоги статей 11, 18-2 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженої рішенням 13 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 21.06.2017 №691/17.

Обраний органом місцевого самоврядування спосіб приватизації спірного майна не відповідає положенням Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та фактично свідчить про не проведення конкурсного продажу об`єктів нерухомості, що виключає у тому числі можливість отримання за об`єкт приватизації більшої ринкової вартості. Така ситуація з не проведенням конкурсного продажу об`єктів суперечить меті, принципам та завданням приватизації щодо максимального наповнення бюджету, зазначеним у законодавстві, зокрема ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного майна" та Програмі, що суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б підтверджували наявність у Харківської міської ради права здійснювати приватизацію спірного майна шляхом викупу без урахування положень Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Зазначене свідчить про наявність порушень вимог чинного законодавства України при укладанні договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 №5619-В-С, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Щодо вимоги позивача про скасування рішення №43870260 від 05.11.2018 про державну реєстрацію права власності за Нагорною С.М. на спірні нежитлові підвальні приміщення та зобов`язання ФОП Нагорну С.М. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення, колегія суддів зазначає, що дані вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 №5619-В-С, яку задоволено судом апеляційної інстанції, тому вказані вимоги позивача також підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді цієї справи судова колегія враховує правову позицію, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 22.01.2021 по справі №922/623/20 між цими ж сторонами, з аналогічного спору.

Так, за висновками Верховного Суду передача права власності на майно, у тому числі в результаті приватизації, передбачає наявність волевиявлення як у продавця, так і у покупця такого майна. Отже, покупець, звертаючись до органів місцевого самоврядування про приватизацію орендованого нежитлового приміщення, та достовірно знаючи, що поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, ним здійснені не були та жодні дії, які б свідчили про намір здійснити такі поліпшення, ним не вчинялись усвідомлював, що його звернення є протиправним оскільки суперечить пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Продаж майна на неконкурентних засадах порушує такі основоположні принципи приватизації, як рівність прав участі громадян України у процесі приватизації, створення сприятливих умов для залучення інвестицій, забезпечення конкурентності продажу, передбачених статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного майна».

Порушення Харківською міською радою умов та порядку приватизації призвели не тільки до можливих економічних збитків (недотримання територіальною громадою коштів від відкритого продажу майна конкурентним способом), а позбавили інших зацікавлених фізичних та юридичних осіб можливості придбати комунальне майно на відкритому конкурсі, створили для них і орендаря несправедливі умови конкуренції на ринку продажу комунального майна. При цьому орендар, відповідно, отримав непередбачені законом привілеї викупити майно неконкурентним способом.

Харківська міська рада, розпорядившись таким чином майном, діяла всупереч суспільним інтересам, поставивши в нерівні умови орендаря, який лише декілька місяців орендував комунальне майно і не здійснив його невід`ємних поліпшень, і інших потенційних покупців комунального майна, фактично протиправно позбавивши останніх права на участь у приватизації.

При розгляді даної справи № 922/622/20 колегією суддів встановлено обставини порушення органами місцевого самоврядування умов та порядку приватизації, а також наявність протиправної поведінки самого покупця, який за відсутності у нього законодавчо встановлених підстав для приватизації майна шляхом викупу у зв`язку з нездійсненням ним поліпшень майна, яке неможливо відокремити від відповідного об`єкта без завдання йому шкоди, звернувся до органів місцевого самоврядування з такою заявою, що свідчить про недобросовісність дій орендаря.

Отже, повернення у власність територіальної громади майна (приміщення), незаконно відчуженого (шляхом викупу) фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке відчуження відбувалося у передбачений чинним законодавством спосіб та сприяло досягненню максимального економічного ефекту від продажу об`єкта комунальної власності.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №622/623/20, у такому випадку позбавлення відповідача-3 майна не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності, оскільки викуп орендованого майна відповідачем-3 здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, а саме пункту 1 частини 1 статті 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», внаслідок недобросовісних дій самого відповідача-3.

Враховуючи наведене, вимоги прокурора про: визнання незаконним та скасування пункту 24 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 № 1008/18; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 №5619-В-С, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А і зареєстрованого в реєстрі за № 1185; скасування рішення № 43870260 від 05.11.2018 про державну реєстрацію права власності за Нагорною Світланою Михайлівною на нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1; зобов`язання Фізичну особу-підприємця Нагорну Світлану Михайлівну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1, - є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги прокурора про визнання за територіальною громадою міста Харкова в особі Харківської міської ради права власності на об`єкт нерухомого майна 101 загальною площею 63,5 кв.м., а саме: нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає, що в цій частині позов не обґрунтований відповідними нормами права (Розділ 26 Набуття права власності Цивільного кодексу України) та не підтверджений належними доказами.

Згідно зі статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

У статті 328 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом (частина 2 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Як свідчать матеріали справи, на момент виникнення спірних правовідносин нежитлові приміщення належали до комунальної власності територіальної громади м.Харкова, а, оскільки судом апеляційної інстанції у даній справі встановлено незаконність набуття ФОП Нагорною С.М. права власності на спірне нежитлове приміщення, тому фактично право власності на спірний об`єкт нерухомості належить Харківській міській раді.

За результатами апеляційного провадження, Східним апеляційним господарським судом встановлено нез`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 суду, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін.

Керуючись ст.ст. 129, 270, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 09.06.2020 у справі № 922/622/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, Фізичної особи-підприємця Нагорної Світлани Михайлівни задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 24 додатку 1 до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 21.02.2018 року № 1008/18.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 03.08.2018 №5619-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Нагорною Світланою Михайлівною (РНОКПП: НОМЕР_1 ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гавриловою С.А і зареєстрований в реєстрі за № 1185.

Скасувати рішення № 43870260 від 05.11.2018 року про державну реєстрацію права власності за Нагорною Світланою Михайлівною (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Нагорну Світлану Михайлівну (РНОКПП: НОМЕР_1 ) повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові підвальні приміщення № 0-49-:-0-52 площею 63,5 кв.м., розташовані у житловій будівлі літ. "А-9" за адресою: АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 2881,74 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4322,61грн.

Стягнути з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради на користь Харківської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 2881,74 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4322,61грн.

Стягнути з Фізичної особи -підприємця Нагорної Світлани Михайлівни на користь Харківської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 2881,74 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 4322,61грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.03.2021

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук