РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.04.2021Справа № 910/17063/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс Альянс Україна» (08401, Київська область, м. Переяслав, вул. Гостинна, 13)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферма Старе» (03150, м. Київ, вул.Антоновича, 72, кв. 117)

про стягнення грошових коштів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03 листопада 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс Альянс Україна» (позивач) надійшла позовна заява №255 від 27.10.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферма Старе» (відповідач) про стягнення грошових коштів на суму в розмірі 28 561, 15 грн. за договором поставки № 201 від 24.05.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором поставки № 201 від 24.05.2018 року, зокрема, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач в повному обсязі не розрахувався з позивачем за поставлений товар, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Ухвалою Господарського суду від 05.11.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та визначено сторонам строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч.1 п. 3 ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Ч. 1 ст. 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзиви відповідачів.

Ч.5 статті 176 ГПК України передбачає, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 14.12.2020 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, м. Київ, вул Антоновича, 72, кв. 117.

Вказана ухвала була отримана відповідачем 12.11.2020 року.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, чи електронною поштою відтак, беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімекс Альянс Україна» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферма Старе» (відповідач) укладено договір поставки № 201, за умовами якого позивач взяв на себе обов`язок поставити відповідачу племінні (генетичні) ресурси, на умовах і в порядку, передбачених даною угодою, у кількості та якості, згідно супровідних документів, які є невід`ємною частиною цієї угоди, а відповідач - прийняти і своєчасно оплатити вказану продукцію.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Найменування, ціна та кількість продукції, яка поставляється відповідно до умов цього договору, вказується у видаткових накладних, що мають силу специфікацій у розумінні статті 266 ГК України та є невід`ємною його частиною (пункт 1.2 даної угоди).

За умовами пункту 1.3 вказаного договору його загальна вартість визначається вартістю продукції, поставленої протягом дії цього договору згідно накладних.

Згідно з пунктом 5.1 зазначеної угоди оплата за придбану продукцію здійснюється в наступному порядку:

- 20 % вартості товару (необхідні постачальнику для реєстрації податкової накладної) сплачується покупцем протягом 5 календарних днів з моменту передачі продукції (дати оформлення видаткової накладної);

- 80 % вартості продукції сплачується покупцем протягом 10 календарних днів з моменту передачі продукції (дати оформлення видаткової накладної) незалежно від того, реалізував покупець продукцію чи ні.

Відпускні ціни на продукцію за кожною окремою поставкою можуть змінюватися постачальником в залежності від зміни вартості курсу гривні у відношенні до іноземних валют на міжбанківському валютному ринку на момент здійснення поставки, зміни відпускних цін постачальників кожного окремого виду продукції, зміни вартості доставки товару та інших факторів, що можуть вплинути на формування відпускних цін (пункт 5.3 договору).

Згідно з пунктом 8.2 вказаної угоди остання діє з моменту її підписання сторонами до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 35 115,54 грн. (у т.ч. ПДВ).

Відповідачем сплачено частково за поставлений товар грошові кошти на суму 11 918, 40 грн.

Зокрема, відповідачем не сплачено за товар (в тому числі транспортні витрати) згідно: видаткової накладної № 1004 від 15.06.2018 року загальною вартістю 10 905,60 грн; акта надання послуг № 1005 від 15.06.2018 року транспортні витрати на суму 468,00 грн.; видаткової накладної № 10100 від 27.06.2018 року загальною вартістю 11 355,54 грн.; акта надання послуг № 10101 від 27.06.2018 року транспортні витрати на суму 468,00 грн.

Також, позивач, у якості додаткового доказу на підтвердження факту здійснення спірної поставки першим надає дві копії податкових накладних № 41 від 15.06.2018 року та № 85 від 27.06.2018 року та дві квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, зареєстрованих № від 26.06.2018 року і № від 10.07.2018 року за номерами відповідно № 41 від 15.06.2018 року та № 85 від 27.06.2018 року.

Отже реєстрація податкових накладних додатково підтверджує реальність здійснення господарської операції між сторонами у справі і є доказом податкової звітності щодо поставки товару позивачем та отримання товару відповідачем за спірними видатковими накладними.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки від 24 травня 2018 року № 201, також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

18 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 41 щодо оплати заборгованості за поставлену останньому продукцію.

Всупереч положенням вищенаведеного правочину покупець взятий на себе обов`язок по оплаті вартості поставленого йому товару не виконав, заборгувавши таким чином позивачу 23 197, 14 грн.

Проте вказана вимога залишилася без виконання.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів поставки товару не надав.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 25 травня 2018 року № 201, яка складає 23 197, 14 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, визнана відповідачем і дане підприємство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати товару, позивач також просив суд стягнути з відповідача 1 224, 77 грн. три проценти річних за період 12.11.2017 - 15.08.2020 року, 1 819, 53 грн. інфляційних втрат за період листопад 2017 року - серпень 2020 року на вищевказану суму основного боргу, а також штраф у розмірі 2 319, 71 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір трьох процентів річних є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми компенсаційних виплат підлягає задоволенню.

Водночас при досліджені матеріалів справи судом було встановлено, що при здійсненні позивачем розрахунку заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, нарахованих у період з 12.11.2018 по 15.08.2020 на суму основного боргу в розмірі 23 197, 14 грн., останнім невірно визначений початок періоду нарахування з листопада 2018 року. Так, суд відзначає, що розрахунок інфляційних втрат здійснюється за повний календарний місяць, оскільки початок періоду нарахування 12.11.2018 - місяць листопад не входить до періоду розрахунку вказаної компенсаційної втрати. Здійснивши перерахунок суми інфляційних втрат за період грудень 2018 року - липень 2020 року, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у загальному розмірі 1 474, 13 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 319, 71 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів, робіт, чи послуг (частина 4 статті 231 ГК України).

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом пунктів 7.1 та 6.3 договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього Договору. До регулювання правовідносин, які неврегульовані цим Договором, застосовуються відповідні норми чинного законодавства України. У випадку прострочення оплати продукції понад 30 календарних днів покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми боргу.

Враховуючи викладене сума штрафу у розмірі 2 319, 71 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферма Старе» (03150, м. Київ, вул.Антоновича, 72, кв. 117; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сімекс Альянс Україна» (08401, Київська область, місто Переяслав-Хмельницький (Переяслав), вулиця Гостинна, будинок 13; ідентифікаційний код 37517349) 23 197, 14 грн. основної заборгованості, 1 474, 13 грн. інфляційних втрат, 1 224, 77 грн. 3% річних, 2 319, 71 грн. штрафу та 2 102, 00 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Данилова