ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.04.2021 Справа № 905/274/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання (помічнику судді за дорученням судді) Хохулі М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (, адреса: 03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 6Д, оф.43)

до відповідача: Приватного наукової-виробничої компанії "Інтербізнес" (, адреса: 03115, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд.121В) в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (код ЄДРПОУ ВП: 39723405, адреса: 85735, Донецька область, Воловаський р-н, село Рибинське, Контора ТОВ ПФ "Волноваська")

про: стягнення 398.583,37 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" пені в сумі 134.861,52грн., 3% річних в сумі 93.034,87 грн., інфляційну різницю в сумі 170.686,98 грн., крім того, судові витрати за розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №2803-2019 від 28.03.2019, що вартість отриманого відповідачем товару не була сплачена своєчасно, заборгованість в сумі 4.491.762,72 грн. погашена повністю лише 18.12.2020 року, у зв`язку з чим позивач вважає за необхідне скористатися передбаченим законом правом на стягнення інфляційної різниці та трьох відсотків річних, а також передбаченої договором пені від простроченої суми.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги ст.ст. 15, 16, 526, 611, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216-218 Господарського кодексу України.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір поставки №2803-2019 від 28.03.2019, банківську виписку від 18.12.2020, рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 у справі №905/733/20, видаткові накладні №1191 від 04.12.2019, №1200 від 05.12.2019, №1201, №1208 від 06.12.2019, №1209 від 08.12.2019, №1211, №1215, 1216 від 10.12.2019, №1219 від 11.12.2019, №1222, №1223 від 13.12.2019, №1224 від 14.12.2019, №1225 від 15.12.2019, №1226, №1232 від 16.12.2019, №1239 від 17.12.2019, №1240 від 18.12.2019, №1246 від 19.12.2019, №1252 від 20.12.2019,№1253 від 21.12.2019, №1254 від 22.12.2019, №1256 від 23.12.2019, №1257 від 23.12.2019, №1268 від 24.12.2019, правовстановлюючі (статутні) документи, копії яких долучено до матеріалів справи.

Матеріалам позовної заяви присвоєно єдиний унікальний номер 905/274/21. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, позовну заяву передано на розгляд судді Величко Н.В.

Ухвалою від 18.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/274/20; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 11.03.2021; встановлено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру (надання відзиву на позовну заяву відповідачем, відповіді на відзив позивачем, тощо); визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою.

Таку ухвалу отримано позивачем та відповідачем 22.02.2021, про що свідчить наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою від 11.03.2021 відкладено розгляд справи на 01.04.2021; визнано явку уповноважених представників сторін не обов`язковою; запропоновано сторонам виконати вимоги ухвали від 18.02.2021 про відкриття провадження у справі №905/274/21; встановлено учасникам справи строк для подачі суду всіх пояснень, заяв, у тому числі по суті спору, клопотань та документів (доказів) в письмовій формі - не пізніше, ніж за п`ять днів до дати судового засідання, включаючи докази надсилання копій таких документів з додатками іншій стороні у справі.

Вказана ухвала суду отримана позивачем та відповідачем 17.03.2021, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

31.03.2021 від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання б/н від 31.03.2021 (вх.№04-18/2564) про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі доказами.

Вказане клопотання у вигляді файлу, не скріплено електронним цифровим підписом, про що відділом аналітичного та інформаційного забезпечення Господарського суду Донецької області складено довідку.

Суд зауважує, що за вимогами ч.8 ст.42 ГПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Статтею 5 Закону України Про електронні документи та електронний документообіг визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ст.6 цього ж закону створення електронного документу завершується накладанням електронного підпису.

Отже, електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу (приєднані файли), скріпленого електронним цифровим підписом. Документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису (ЕЦП) не належать до офіційних.

Згідно з ч.2, ч.4 ст.170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, залишає її без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд залишає клопотання ТОВ "Глобал-Агро" б/н від 31.03.2021 (вх.№04-18/2564), отримане через офіційну електронну адресу, без розгляду.

В судове засідання 01.04.2021 представники сторін не з`явились. Відповідач письмовий відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 ГПК України.

Також суд враховує, що статтею 113 Господарського процесуального кодексу України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ст. 114 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою визнана не була, відповідач можливістю подати суду відзив на позов не скористався, причин ненадання відзиву суду не повідомив, з клопотання про продовження йому строку на подання відзиву не звертався, тому суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами без присутності представників сторін.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (далі -позивач, постачальник) та Приватною науково-виробничою компанією Інтербізнес (далі -відповідач, покупець) укладений договір поставки №2803-2019 (далі - договір), відповідно до якого у порядку та на умовах визначених даним договором, постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити комбікорм (п.1.1 договору).

Ціна за одиницю товару, загальна вартість товару, що поставляється, кількість поставки, відображається у відповідних видаткових накладних на товар. Розрахунки за поставлений згідно договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки товару є дата підписання покупцем видаткової накладної, якщо інша дата не зазначена в графі «прийнято» під час підпису видаткової накладної уповноваженою особою покупця. Розрахунки за отриманий товар проводяться як в безготівковій формі так і шляхом вексельних розрахунків (п.4.1, п.4.2, п.4.3 договору).

Договір набирає чинності з 28.03.2019 року та діє до 31.12.2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору (п.12.2 договору).

Як свідчать матеріали справи, на виконання договору №2803-2019 від 28.03.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" поставлено, а Приватною науково-виробничою компанією Інтербізнес в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" прийнято товар за наступними видатковими накладними: № 1191 від 04.12.2019 на суму 192.115,68 грн., №1200 від 05.12.2019 на суму 194.622,08 грн., № 1201 від 06.12.2019 на суму 186.977,56 грн., № 1208 від 06.12.2019 на суму 187.228,20 грн., № 1209 від 08.12.2019 на суму 193.243,56 грн., № 1211 від 09.12.2019 на суму 187.604,16 грн., № 1215 від 10.12.2019 на суму 196.125,92 грн., № 1216 від 10.12.2019 на суму 191.739,72 грн., № 1219 від 11.12.2019 на суму 191.614,40 грн., № 1222 від 13.12.2019 на суму 189.358,64 грн., № 1223 від 13.12.2019 на суму 181.839,43 грн., № 1224 від 14.12.2019 на суму 189.985,24 грн., № 1225 від 15.12.2019 на суму 188.606,72 грн., № 1226 від 16.12.2019 на суму 188.230,76 грн., № 1232 від 16.12.2019 на суму 182.090,08 грн., № 1239 від 17.12.2019 на суму 183.092,64 грн., № 1240 від 18.12.2019 на суму 187.102,88 грн., № 1246 від 19.12.2019 на суму 191.739,72 грн., № 1252 від 20.12.2019 на суму 182.215,39 грн., № 1253 від 21.12.2019 на суму 182.716,68 грн., № 1254 від 22.12.2019 на суму 189.233,32 грн., № 1256 від 23.12.2019 на суму 189.483,96 грн., № 1257 від 23.12.2019 на суму 189.859,92 грн., № 1268 від 24.12.2019 на суму 187.102,88 грн. Всього за цими накладними поставлено товару на суму 4.523.929,54 грн.

Доказів проведення розрахунків за цими видатковими накладними матеріали справи не містять.

Як зазначає позивач, на виконання цього договору він поставив відповідачу у період з 02.04.2019 по 24.12.2019 товар на загальну суму 27.215.537,56 грн., але відповідач розрахувався за отриманий товар частково, сплативши лише 22.723.774,84 грн., внаслідок чого залишились повністю не оплаченими видаткові накладні за період з 05.12.2019 по 24.12.2019 (№№ГА000001200-ГА000001268) та частково не сплачена (на суму 159.949,16 грн.) видаткова накладна №ГА000001191 від 04.12.2019, тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 4.491.762,72 грн., що зумовило звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та нарахованих санкцій в межах господарської справи № 905/733/20.

З матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 у справі №905/733/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-агро", м.Київ до Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес", м.Київ в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес", село Рибинське, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 5.275.997,38 грн. задоволено повністю. Стягнуто з Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес", м.Київ в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-агро" основний борг в сумі 4.491.762,72 грн., три проценти річних в сумі 112.143,58 грн., інфляцію в сумі 8983,53 грн., пеню в сумі 663107,55 грн., всього заборгованість в сумі 5.275.997,38 грн., та судовий збір в сумі 79139,96 грн.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що за договором поставки №2803-2019 від 28.03.2019 за період з 02.04.2019 по 24.12.2019 всього позивачем поставлено товар на суму 27.215.537,56 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними згідно переліку; поставка товару здійснювалась за відсутності попередньої оплати, тому обов`язок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за видатковими накладними за період з 02.04.2019 по 24.12.2019 виник з дати отримання товару; матеріалами справи підтверджено, що відповідачем здійснено оплату лише на суму 22.723.774,84 грн., тому суд дійшов висновку, що свої зобов`язання зі своєчасної та повної сплати позивачу решти вартості товару, строк оплати якого настав, а саме грошових коштів в сумі 4.491.762,72 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав. Зі змісту цього рішення також вбачається, що позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 663.107,55 грн. за період з 14.10.2019 по 09.04.2020, а також 3% річних в сумі 112.143,58 грн. за період з 03.04.2019 по 09.04.2020 та інфляційні за період січень 2020 року в сумі 8983,53 грн., розрахунок яких визнано вірним та вимоги задоволено в повному обсязі.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Отже, рішення Господарського суду Донецької області від 23.09.2020 у справі №905/733/20 має преюдиціальне значення при вирішенні справи № 905/274/21, а встановлені таким судовим рішенням факти повторного доведення не потребують.

Як встановлено судом, 18.12.2020 відповідачем перераховано позивачу 5.306.576,81 грн. борг стягнутий з ПНВК "Інтербізнес" в особі філії "Волноваська птахофабрика" на виконання наказу №905/733/20 по ВП №63829633, про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка за 18.12.2020 по рахунку позивача.

У справі, що розглядається, позивач просить стягнути з відповідача нараховані на основний борг у розмірі 4.491.762,72 грн. пеню за період з 10.04.2020 по 24.06.2020 у сумі 134.861,52 грн., інфляційну різницю за період лютий 2020 листопад 2020 року у сумі 170.686,98 грн. та 3% річних за період з 10.04.2020 по 17.12.2020 у сумі 93.034,87 грн. на підставі п.6.4 Договору поставки №2803-2019 від 28.03.2019 та ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Суд також враховує, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як встановлено судом, у п.6.4. Договору сторони обумовили, що у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені у договорі, покупець зобов`язується на вимогу постачальника сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або вартості частково оплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Згідно ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачаться з розрахунку, який міститься в позовній заяві, позивач нараховує пеню за період з 10.04.2020 по 24.06.2020 у сумі 134.861,52 грн. по кожному зобов`язанню окремо в межах строку у відповідності до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок з урахуванням умов договору та встановлених судом обставин, а також в межах визначеного періоду нарахування позивачем, за допомогою програмного комплексу "ЛІГА Закон", судом встановлено, що розрахунок пені є арифметично вірним, таким, що відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи, у зв`язку з чим, вимоги підлягають задоволенню у заявленому до стягнення розмірі.

Відповідно до розрахунку, який міститься у позовній заяві, позивачем заявлені до стягнення 3% за період з 10.04.2020 по 17.12.2020 у розмірі 93.780,67 грн.

Суд, перевіривши за допомогою програми Калькулятор штрафів інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 3% річних, встановив, що розрахунок позивача є арифметично не вірним та підлягає частковому задоволенню у розмірі 92.780,67 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 170.686,98 грн., які нараховані за період лютий 2020 по листопад 2020 року.

Перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок інфляційних втрат, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у доданому до позовної заяви розрахунку, суд встановив, що у вказаному періоді інфляційні втрати становлять 172.848,90 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення у вказаному вище періоді інфляційні втрати в сумі 170.686,98 грн., розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.3 ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. В даному випадку відповідачем цей обов`язок не виконаний, оскільки ним не спростовано доводів позивача, власного контррозрахунку вимог не подано, що зумовлює, з урахуванням встановлених судом обставин, задоволення позовних вимог частково.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного наукової-виробничої компанії "Інтербізнес" (, адреса: 03115, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд.121В) в особі філії "Волноваська птахофабрика" Приватної науково-виробничої компанії "Інтербізнес" (код ЄДРПОУ ВП: 39723405, адреса: 85735, Донецька область, Воловаський р-н, село Рибинське, Контора ТОВ ПФ "Волноваська") на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Агро" (, адреса: 03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, буд. 6Д, оф.43) пеню у розмірі 134.861,52 грн. (сто тридцять чотири тисячі вісімсот шістдесят одну гривню, 52 коп.), три відсотки річних в розмірі 92.780,67 грн. (дев`яносто дві тисячі сімсот вісімдесят гривень, 67 коп.), інфляційну різницю у розмірі 170.686,98 грн. (сто сімдесят тисяч шістсот вісімдесят шість гривень, 98 коп.), крім того, відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 5974,93 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні, 93 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Повний текст рішення підписано 05.04.2021

Суддя Н.В. Величко