РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2021Справа № 910/21195/20

Суддя Господарського суду міста Києва Данилова М.В., при секретарі судового засідання Тарасюку А.Ю., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1 А)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей «Кампус» (03028, м. Київ, вул. Стратегічне шосе, 2, літ. А)

про стягнення грошових коштів,

Представники сторін:

від позивача: Березова І.Г. - адвокат;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31 грудня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач) надійшла позовна заява № 6186/12/36/2-20 від 23.12.2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей «Кампус» (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку стягнути заборгованість на суму в розмірі 233 059, 92 грн. за строковим договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 20696/4-1-01-Т від 26.02.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за строковим договором на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі № 20696/4-1-01-Т від 26.02.2019 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/21195/20 дійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.02.2021 року.

27.01.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, яким останній підтверджує сплату відповідачем суми основної заборгованості у розмірі 222 167, 02 грн., у зв`язку з чим просить стягнути 4 837, 93 грн. інфляційних втрат, 6 054, 97 грн. 3% річних та судові витрати у розмірі 3 495, 90 грн.

У підготовчому засіданні 03.03.2021 року судом оголошено перерву на 03.03.2021 року.

12 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

24 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.03.2021 року судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2021 року.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача в судове засідання не з`явився.

В судове засідання 04.03.2021 року з`явився представники представник позивача.

Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 4 837, 93 грн. інфляційних втрат, 6 054, 97 грн. 3% річних та судові витрати у розмірі 3 495, 90 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей «Кампус» було укладено строковий договір № 20696/4-1-01-Т на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується надавати Абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему каналізації м. Києва за адресами об`єктів водоспоживання, зазначеними у дислокації об`єктів водоспоживання та водовідведення та на підставі пред`явлених Абонентом умов (дозволу) на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, а Абонент зобов`язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг на умовах цього договору та дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 № 1879, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно з пунктом 7.1 Строкового договору передбачено, що цей договір набув чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.07.2019 року.

01.07.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору № 20696/4-1-01-Т, відповідно до якої вказаний Строковий договір діє до 31.12.2019 року.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що термін дії Строкового договору закінчився 31.12.2019 року, відповідач продовжував користування послугами позивача з водопостачання та водовідведення.

Згідно статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами укладених договору.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Викладене вище свідчить, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуги у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги з водопостачання та водовідведення виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Згідно статті 2 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» його дія поширюється на всі суб`єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об`єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води та/або послуг з водовідведення.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

У відповідності до пункту 3.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України № 190 (Правила користування) розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється на основі показів засобів приладів обліку.

Відповідно до пункту 3.7 Правил користування розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 2.4 Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення № 316 (Правила приймання) відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати рахунки Водоканалу за надані послуги.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що строк дії тимчасового договору укладеного між ним та відповідачем закінчився 31.12.2019 року, позивач продовжив надавати послуги з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі, а відповідач продовжив користування послугами позивача, тому у ТОВ «Місто для людей «Кампус», з урахуванням наведених норм законодавства, виник обов`язок з оплати отриманих послуг.

Крім того, позивач зауважує, що відповідач при здійснені оплати послуг у призначенні платежу зазначає: «оплата за послуги водопостачання та водовідведення згідно договору №20696/4-1-01-7 від 26.02.2019 року, чим підтвердив фактичне продовження зобов`язань між сторонами.

На підтвердження своїх вимог Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» посилається на акти про зняття показань з лічильників (приладів обліку), погодженими та відписаними відповідачем, які є первинними документами і підтверджують факт надання послуг та об`єми; реєстр надходження грошових коштів від ТОВ «Місто для людей «Кампус» за період з 01.07.2019 року по 31.10.2020 року, що підтверджує часткову оплату заборгованості.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що в період з листопада 2020 року до 31.12.2020 року відповідачем було перераховано позивачу кошти в розмірі 250 000, 00 грн. (суму основної заборгованості), що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 418 від 10.11.2020 року на суму 25 000, 00 грн.; № 423 від 12.11.2020 року на суму 25 000, 00 грн.; № 434 від 17.11.2020 року на суму 25 000, 00 грн.; № 445 від 24.11.2020 року на суму 25 000, 00 грн.; № 444 від 24.11.2020 року на суму 25 000, 00 грн. № 50139469 від 03.12.2020 року на суму 25 000, 00 грн.; № 50139475 від 10.12.2020 року 60 000, 00 грн.; № 50139480 від 15.12.2020 року на суму 20 000, 00 грн.; № 50139495 від 24.12.2020 року на суму 20 000, 00 грн.

Відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги з водопостачання та водовідведення води за період з 17.02.2019 по 30.10.2020 року підтверджується і довідкою Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» № 308/2/8/01-21 від 16.01.2021 року.

Відповідно до реєстру надходження грошових коштів від ТОВ «Місто для людей «Кампус» зарахування грошових коштів за строковим договором № 20696/4-1-01-Т від 26.02.2019 року відбулося після подачі позовоної заяви до суду.

Таким чином, основна заборгованість відповідача є погашеною у повному обсязі, що не заперечується позивачем.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє позивачу в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 222 167, 02 грн.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 4 837, 93 грн. та 3% вічних у розмірі 6 054, 97 грн., суд зауважує наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин, повинні виконуватись господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона вживає усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси іншої сторони. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Ст. 224 ГК України встановлює, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або еоном, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від Пов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) міна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора пов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Таким чином, суд робить висновок, що між позивачем та відповідачем виникло договірне зобов`язання, яке було порушено відповідачем, оскільки він не сплатив суму, яку повинен був сплатити за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГКУ, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов порушення зобов`язання 4) причинний зв`язок між надзвичайними обставинами непереборної сили та порушенням зобов`язання.

Про відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні строків виконання взятих на себе зобов`язань перед Приватним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал»

Вказане також підтверджується інформаційним листом Вищого господарського суду України від 13.07.2012 № 01-06/908/2012 та оглядовим листом Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей «Кампус» (03028, м. Київ, вул. Стратегічне шосе, 2, літ. А) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1 А) Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1 А) 4 837, 93 грн. інфляційних втрат, 6 054, 97 грн. 3% річних та 2 102, 00 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01.04.2021 р. (у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці та на лікарняном).

Суддя М.В. Данилова