РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/18/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Ткачової А. Ю.

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Ніжинський жиркомбінат"

, вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Відповідач: Фермерське господарство "Воєнвід"

, вул. Грушевського, 1, с. Красне, Чернігівський район, Чернігівська область, 15572

Предмет спору: про стягнення 4 219 600,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Габрєв В. В., адвокат;

від відповідача: Максак Т. Л., адвокат,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Ніжинський жиркомбінат» звернулось до суду з позовом до Фермерського господарства «Воєнвід», у якому позивач просить стягнути з відповідача 4 219 600,00 грн, з яких 3 671 600,00 грн - договірна штрафна санкція в розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та 548 000 грн - штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 13.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 04.02.2021 та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Також за клопотанням позивача ухвалою суду від 13.01.2021 зобов`язано Фермерське господарство «Воєнвід» у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду оригінали договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 та специфікації №1 до договору поставки №58-Ф від 28.08.2020.

До початку підготовчого засідання від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху на підставі ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що позивач як доказ направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів надав суду лише опис вкладення у цінний лист, який не містить реєстрового номеру поштового відправлення; чека (квитанції), які б підтверджували відправлення цього листа відповідачу, суду не надано. Відповідач зазначає, що ним не отримано позовну заяву і додані до неї документи. У поданому клопотання відповідач також просить продовжити йому процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів з дня отримання ухвали про продовження розгляду справи у разі усунення позивачем недоліків.

У підготовчому засіданні 04.02.2021 представник позивача як докази направлення копії позовної заяви відповідачу надала суду оригінали поштової накладної від 24.12.2020 та фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 24.12.2020, які суд долучив до матеріалів справи.

У зв`язку з наданням позивачем документів, про відсутність яких зазначив відповідач у своєму клопотання, підстави для залишення позовної заяви без руху відсутні, а тому суд у підготовчому засіданні 04.02.2021 відмовив у задоволенні клопотання відповідача у цій частині.

Щодо клопотання про продовження строку для подання відзиву суд зазначає наступне.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвалу суду від 13.01.2021 відповідач отримав 28.01.2021, а отже п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, встановлений судом в ухвалі, спливає 12.02.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ознайомилась зі справою 02.02.2021, а тому, враховуючи неотримання відповідачем позовної заяви, п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву починає свій перебіг з 03.02.2021.

У підготовчому засіданні 04.02.2021 суд задовольнив клопотання відповідача та постановив ухвалу про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву та надання витребуваних судом документів до 17.02.2021.

У підготовчому засіданні 04.02.2021 суд відповідно до ст. 91, 92, 96, 97 Господарського процесуального кодексу України зобов`язав учасників справи надати у наступне підготовче засідання оригінали наявних у них письмових та електронних доказів, копії яких містяться у матеріалах справи.

У зв`язку з продовженням строку для подання відзиву та оригіналів витребуваних доказів до суду, неможливості вирішення у цьому підготовчому засіданні усіх питань, визначених ст. 182 ГПК України, суд у підготовчому засіданні 04.02.2021 постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 23.02.2021 на 10:30.

16.02.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, у тому числі доказами їх направлення позивачу, та клопотання про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 23.02.2021 суд долучив до матеріалів справи відзив на позов з доданими до нього документами, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом України та судом, а тому спір вирішується з їх урахуванням.

У поданому клопотанні про витребування доказів відповідач у зв`язку з тим, що надані позивачем копії документів викликають сумнів, просить зобов`язати позивача надати суду оригінали документів: договору поставки №58-ф від 28.08.2020, специфікації №1 від 28.08.2020 до договору №58-ф від 28.08.2020, листа ФГ «Воєнвід» №52 від 07.09.2020, рахунку фактуру №СФ-0000035 від 01.09.2020, копії яких додані до позовної заяви.

У підготовчому засіданні 23.02.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів, оскільки у минулому судовому засіданні суд вже зобов`язав сторін відповідно до ст. 91, 92, 96, 97 Господарського процесуального кодексу України надати оригінали наявних у них документів.

У підготовчому засіданні 23.02.2021 суд постановив ухвалу, якою встановив позивачу п`ятиденний строк з моменту проголошення цієї ухвали для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з неможливістю вирішення усіх питань, передбачених ст. 177, ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд у підготовчому засіданні 23.02.2021 постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 04.03.2021 на 10:40.

Ухвалою суду від 23.02.2021 викликано у підготовче засідання 04.03.2021 позивача та відповідача.

26.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив з доданими до неї документами, у тому числі доказами їх направлення відповідачу.

02.03.2021 від відповідача надійшли заперечення з доказами їх направлення позивачу.

У підготовчому засіданні 04.03.2021 представник відповідача заперечив щодо прийняття до розгляду доданого до відповіді на відзив доказу, а саме копії довіреності № 29 від 29.10.2019, оскільки вона подана з порушенням строків для подання доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

За змістом ч. 6 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до відзиву, зокрема, додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Як вбачається з відзиву на позов, відповідач як одну з підстав своїх заперечень проти позову зазначив відсутність доказів, які підтверджують наявність повноважень у Ступака О. М. на підписання договору поставки № 58-Ф від 28.08.2020 від імені позивача.

До цього моменту не виникало об`єктивних причин вважати це питання спірним та необхідність його доведеності, зокрема, що договір поставки, як вважав позивач, підписаний належним чином.

Зважаючи на викладене, суд вважає об`єктивною причиною неподання разом з позовом копії довіреності, оскільки вона подана саме на спростування доводів відповідача, наведених у відзиві, що підпадає під розуміння ст. 166 ГПК України.

У підготовчому засіданні 04.03.2021 суд відхилив доводи відповідача та прийняв до розгляду відповідь на відзив з доданими до неї документами, спір вирішується з їх урахуванням.

Також у підготовчому засіданні 04.03.2021 суд прийняв до розгляду заперечення відповідача, а спір вирішується з їх урахуванням.

З огляду на доводи учасників та різну правову позицію щодо надсилання за допомогою електронної пошти та підписання електронним цифровим підписом документів, а також для надання технічної консультації з цього питання, суд вважав за необхідне відповідно до ст. 71, 182 ГПК України викликати у наступне судове засідання спеціаліста - начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення та статистики Господарського суду Чернігівської області Галушка В. В., який має відповідні технічні знання.

У підготовчому засіданні 04.03.2021 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.03.2021 на 14:30.

Ухвалою суду від 04.03.2021 викликано у судове засідання з розгляду справи по суті 09.03.2021 сторін та залученого спеціаліста.

Копії ухвали суду від 04.03.2021 була отримана представника сторін особисто у приміщенні Господарського суду Чернігівської області 04.03.2021.

Позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але у судове засідання 04.03.2021 не з`явився.

До початку судового засідання від позивача електронною поштою надійшло підписане ЕЦП клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник позивачем 09.03.2021 буде брати участь у цей же день у судових засіданнях у Господарському суді Сумської області, проведення яких призначено о 10:40 та о 12:40 .

До клопотання додані копії ухвал Господарського суду Сумської області від 16.02.2021 у справі №920/1326/20 та від 25.02.2021 у справі №927/1325/20, де позивачем є ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат».

Відповідно до ухвали Господарського суду Сумської області від 16.02.2021 у справі №920/1326/20 ухвалено забезпечити участь представника ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» у судовому засіданні, призначеному на 09.03.2021 о 10:40, в режимі відеоконференції.

У минулому судовому засіданні представник позивача повідомила про те, що 09.03.2021 вона буде брати участь у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції, проте лише в першій половині дня, а тому суд, зважаючи на закінчення процесуальних строків, визначених ч. 1 ст. 195 ГПК України, та на неможливість представника відповідача брати участь у судових засіданнях з 10.03.2021 більш як на 10 днів, призначив це судове засідання о 14:30.

Разом з тим, до початку судового засідання від позивача електронною поштою надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з її участю в інших судових засіданнях, що свідчить про недобросовісну поведінку позивача, оскільки жодних заперечень щодо часу призначення цього судового засідання о 14:30 або клопотання про призначення на більш пізніший час від позивача не надходило, і позивач при цьому усвідомлював, що в судове засідання було викликано спеціаліста.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про проведення судового засідання з розгляду справи по суті 09.03.2021, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, без участі представника позивача.

У судовому засіданні 09.03.2021 суд заслухав усну консультацію спеціаліста - начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення та статистики Господарського суду Чернігівської області Галушка В. В., який у 2009 році отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Електронні системи» та здобув кваліфікацію інженера електронної техніки, а отже володіє спеціальними знаннями у цій галузі, щодо підписання документів електронним цифровим підписом.

Спеціаліст Галушко В. В. пояснив, що після підписання файлу ЕЦП такий файл змінює своє розширення на «.p7s» або «.sig». ЕЦП дає змогу ідентифікувати особу, яка підписала електронний документ. При направленні документів електронною поштою саме вкладені до електронного листа файлові документи повинні бути підписані ЕЦП. Перевірити наявність такого підпису на файлі можливо за допомогою спеціальною програми або на спеціальних веб-сайтах у мережі Інтернет. Ідентифікувати особу лише за електронною адресою, якщо офіційно не зареєстровано її доменне ім`я (домен), без накладення ЕЦП неможливо.

У судовому засіданні 09.03.2021 суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті на 23.03.2021 на 11:00.

Ухвалою суду від 10.03.2021 викликано у судове засідання з розгляду справи по суті 23.03.2021 позивача.

До початку судового засідання від позивача електронною поштою надійшли:

- клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме скріншотів електронного листування між позивачем та відповідачем. До вказаного клопотання додані докази його направлення відповідачу;

- заява про огляд місця збереження даних, а саме електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлені з електронної адреси відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 докази: факсимільні (сканкопії) Договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 та Специфікації № 1 до нього, рахунку-фактури №СФ-0000035 від 01.09.2020, листа №52 від 07.09.2020.

Подане клопотання про долучення до матеріалів справи доказів обґрунтоване тим, що скріншоти електронного листування не могли бути подані разом з позовом, оскільки позиція відповідача щодо непідписання договору поставки №58-Ф від 28.08.2020, Специфікації №1 до нього, листів №45 від 28.08.2020, №52 від 07.09.2020 стало відомо із заперечень відповідача.

Як вже зазначав суд, відповідно до ст. 80 ГПК України докази подаються, зокрема, позивачем разом із поданням позовної заяви, а стаття 166 ГПК України передбачає можливість подання заперечень та відповідних доказів з посиланням на приписи ст. 165 ГПК України щодо спростування обставин, наведених відповідачем у відзиві, про наявність спору щодо яких не мало бути відомо за звичайних обставин позивачу.

У відповіді на відзив на спростування обставин відсутності оригіналів непідписання відповідачем спірних документів позивачем були наведені обставини про певне електронне листування між позивачем та відповідачем, проте доказів на підтвердження цих обставин разом з відповіддю на відзив не надано. Поважних причин неможливості подання їх у підготовчому провадженні суду не наведено.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За наведених вище обставин, суд у судовому засіданні 23.03.2021 не прийняв до розгляду ці докази.

Щодо заяви про огляд в судовому засіданні місця збереження даних суд зазначає наступне. У підготовчому засіданні 04.02.2021 суд зобов`язував позивача надати оригінали наявних письмових та електронних доказів, паперові копії яких були додані до позовної заяви.

Відповідно до приписів ст. 96 ГПК України надання електронного документа передбачає надання цих документів на відповідному електронному носії, чого позивачем зроблено не було.

Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 82 ГПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

У судовому засіданні 23.03.2021 суд відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України здійснив огляд електронної скриньки за електронною адресою - ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку з електронної адреси - ІНФОРМАЦІЯ_1 були надіслані договір поставки №58-Ф від 28.08.2020 та Специфікація № 1 до нього, лист №52 від 07.09.2020, про що складено протокол огляду речових доказів від 23.03.2021.

Під час огляду зазначеної електронної скриньки встановлено, що всі досліджені документи мають формат «.jpg» і по суті є копіями фотографій письмових документів, надісланих електронною поштою.

У зв`язку з неявкою усіх учасників справи у судове засідання для проголошення рішення, на підставі ч. 6 ст. 233 та ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України вступна та резолютивна частини рішення була підписана судом 24.03.2021 у нарадчій кімнаті без їх проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 (далі - Договір) в частині непоставки товару у повному обсязі, внаслідок чого позивачем нараховані штрафні санкції у розмірі 4 219 600,00 грн, з яких 3 671 600,00 грн - договірна штрафна санкція в розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та 548 000 грн - штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару відповідно до п. 6.2 цього Договору.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні з таких підстав:

- позивач не надав доказів, на підтвердження наявності у начальника відділу заготівлі сировини О. М. Ступака повноважень на підписання Договору;

- договір поставки №58-Ф від 28.08.2020 та специфікація №1 від 28.08.2018 до договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 головою ФГ «Воєнвід» не підписувались; оригінали цих документів у відповідача відсутні;

- надані позивачем до позову роздруківки договору №58-ф, листа №52 від 07.09.2020, рахунка-фактури від 01.09.2020 №СФ-0000035, які нібито отримані від відповідача, не можуть бути використані як докази у справі, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», не містять електронного цифрового підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника вказаних документів. Лист №52 від 07.09.2020 про готовність поставки відповідачем не підписувався; рахунок-фактура від 01.09.2020 №СФ-0000035 не місить підпису керівника відповідача; оригінали цих документів у відповідача відсутні;

- 28.08.2020 голові ФГ «Воєнвід» Куйбіді С. І. надійшов телефонний дзвінок від представника позивача, який запропонував можливе здійснення авансового платежу під майбутній урожай соняшнику 2020 року та висловив побажання щодо мінімальної кількості поставки, яка не влаштувала відповідача, оскільки останнє великими партіями насіння соняшнику не поставляло. 31.08.2020 головою ФГ «Воєнвід» підписано лист №45 від 28.08.2020, у якому відповідач просив надати кошти в рахунок попередньої оплати та укласти договір на поставку соняшнику врожаю 2020 року у кількості 500 тон, за ціною 10 960 грн/т, з передоплатою 50%. Цей лист був направлений позивачу 31.08.2020. Позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 4 384 000,00 грн, однак оскільки на адресу відповідача жодних проектів договорів на поставку соняшнику не надійшло, вказані кошти були повернуті позивачу 18.09.2020. Отже, у сторін існували наміри укласти договір поставки, а сам договір №58-ф від 28.08.2020, на який посилається позивач, не було підписано сторонами у формі єдиного письмового документа. Таким чином, відповідач вважає, що спірний договір не був укладений сторонами.

Позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, з огляду на наступне:

- відповідно до ст. 207, 638-640 ЦК України, ст. 181 ГК України Договір поставки та Специфікація №1 до нього були укладені сторонами шляхом обміну факсимільних копій засобами електронного зв`язку. Договір №58-ф, лист №52 від 07.09.2020, рахунок-фактуру від 01.09.2020 №СФ-0000035 надійшли на електронну пошту позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 з електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 та містили підпис голови ФГ «Воєнвід» та його печатку, а рахунок-фактура підписаний головним бухгалтером відповідача, яка підписувала електронним цифровим підписом податкові накладні та коригування кількісних і вартісних показників до цих податкових накладних. Лист №45 від 28.08.2020, який був направлений 31.08.2020, позивач також отримав з електронної адреси відповідача - . Позивач зазначив, що у подальшому відповідач обмін оригіналами підписаних в письмовій формі договорів не здійснив та ухилився від надання таких оригіналів, які у позивача відсутні;

- надані позивачем копії Договору поставки та Специфікації до нього, рахунок-фактура №СФ-0000035 від 01.09.2020, лист №52 від 07.09.2020 є факсимільними копіями, мають силу оригіналів і можуть бути використані як докази у суді, оскільки відповідач ухиляється від надання оригіналів;

- Договір поставки та Специфікація до нього не є електронними документами у розумінні ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а їх надсилання засобами електронного зв`язку не зумовлює необхідність скріплення документів електронним цифровим підписом;

- відповідач надав пропозицію щодо укладення договору поставки шляхом направлення листа №45 від 28.08.2020, а позивач прийняв цю пропозицію шляхом здійснення 01.09.2020 передоплати у розмірі 2 740 000,00 грн, а відтак договір є укладеним з цього моменту.

У наданих запереченнях відповідач заперечує факт підписання з позивачем договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 та Специфікації №1 до нього та зазначає про неотримання від ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» підписаних з його боку примірників цього договору та специфікації. Відповідач вважає, що договір, ксерокопію якого надано суду, є неукладеним та не може породжувати жодних зобов`язань у сторін.

Також відповідач вказує, що лист №45, який 31.08.2020 направлявся на адресу позивача, не містить усіх істотних умов майбутнього договору, зокрема щодо строку поставки/строку дії договору, а тому він не може вважатись пропозицією у розумінні ст. 641 ЦК України; також цей лист не може створювати зобов`язання для відповідача, які в цьому листі не відображались.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

У позовній заяві позивач зазначає, що 28.08.2020 між Фермерським господарством «Воєнвід» (далі - Постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Ніжинський жиркомбінат» (далі - Покупець) укладено договір поставки №58-Ф (далі - Договір) (а.с. 10-15).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець - прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю 2020 року (далі - Товар) на умовах цього Договору.

Згідно з п. 2.1, 3.1, 3.3, 4.2 Договору кількість, ціна, загальна вартість, порядок оплати, термін поставки Товару обумовлюється Сторонами в Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Допускається постачання Товару різновеликими партіями.

Датою поставки Товару (частини Товару) Покупцеві вважається день фактичного прийняття Товару Покупцем за кількістю та якістю, який зазначений у відповідних документах на Товар (його частину) - товарно-транспортній накладній, розрахунку вартості Товару за показниками якості та видатковій накладній (п. 4.2 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору у разі несвоєчасної поставки або непоставки Товару, або його частини Постачальник сплачує договірну штрафну санкцію в розмірі 1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару за кожен день прострочення і, крім того, відшкодовує всі заподіяні цим збитки. В разі несвоєчасної поставки або непоставки Товару, або його частини на строк понад 10 календарних днів Постачальник також додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) Товару або його частини.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.08.2021, але в будь-якому випадку до остаточного його виконання Сторонами (п. 8.2 Договору).

Згідно з п. 8.9, 8.10 Договору цей Договір складений в 2-х примірниках, які мають однакову юридичну силу, які зберігаються у кожної із Сторін по одному екземпляру. Факсимільні та електронні копії документів мають юридичну силу до моменту надання оригіналів.

На Договорі від імені Покупця міститься підпис начальника відділу заготівлі сировини О. М. Ступака, який скріплений печаткою ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат», а від імені Постачальника - підпис голови С. І. Куйбіди, який скріплений печаткою ФГ «Воєнвід».

Відповідно до довіреності №29 від 29.10.2019, виданої ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» начальнику відділу заготівлі сировини Ступаку О. М., він має право на підписання договорів поставки, додатків, додаткових угод та специфікацій до них сукупною граничною вартістю до 10 000 000,00 грн (а.с. 104).

Як вказує позивач, відповідач підписав цей Договір та направив позивачу електронною поштою його скановану копію.

Позивач надав Специфікацію №1 від 28.08.2018 до договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 (далі - Специфікація), у п. 1.1 якої зазначено, що Постачальник зобов`язується здійснити поставку у кількості 500 тон загальною вартістю 5 480 000,00 грн у термін до 15.10.2020 (а.с. 16).

Згідно з п. 2.1-2.3 Специфікації оплата за Товар має здійснюватись наступним чином: попередня оплата у розмірі 50% від вартості Товару в сумі 2 740 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% вказаної у п. 1 цієї Специфікації, протягом 5 банківських днів з дати укладення Сторонами цієї Специфікації; 30% вартості Товару, вказаної у п. 1 цієї Специфікації, протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення Постачальника про готовність відвантажити Товар; остаточні розрахунки здійснюються протягом 3-х банківських днів з дати Постачальником Товару, у кількості, передбаченій п. 1 цієї Специфікації, але не раніше отримання Покупцем Квитанції (ій) про реєстрацію податкової (их) накладної (их)/розрахунку (ів) коригування в ЄРПН на всю кількість поставленого Товару та отримання оригіналів первинних документів - відповідно до п.п. 4.6 цього Договору. Можлива оплата Товару частинами.

Умови поставки: DAP «Доставка до місця» склад ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат», що розташований за адресою: вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, згідно з «ІНКОТЕРМС-2020».

Ця специфікація №1 набирає чинності з моменту її підписання Сторонами і є невід`ємною частиною Договору поставки №58-Ф від 28.08.2020.

На Специфікації від імені Покупця міститься підпис начальника відділу заготівлі сировини О. М. Ступака, який скріплений печаткою ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат», а від імені Постачальника - підпис голови С. І. Куйбіди, який скріплений печаткою ФГ «Воєнвід».

При цьому як на Договорі, так і на Специфікації, від імені Покупця міститься оригінальний підпис та печатка, а від імені Постачальника - у відсканованому вигляді.

Відповідно до листа №45 від 28.08.2020 відповідач просив позивача надати кошти в рахунок попередньої оплати та укласти договір на поставку соняшнику врожаю 2020 року в кількості 500 тон за ціною 10960 грн/т, в тому числі ПДВ, з передоплатою у розмірі 50%, умови поставки DAP, сировинний склад ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат», що розташований за адресою: вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин (а.с. 19).

Відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № СФ-0000035 від 01.09.2020 на оплату насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 500 тон на загальну суму 5 480 000,00 грн. У вказаному рахунку відсутній підпис від імені керівника ФГ «Воєнвід» Куйбіди С. І., а міститься підпис головного бухгалтера Шестак Н. Г. (а.с. 21).

Листом від 07.09.2020 відповідач повідомив позивача про готовність поставити товар в кількості 500 тон з 08.09.2020 та просив провести оплату в розмірі 30% від вартості договору №58-Ф від 28.08.2020 (а.с. 20).

Позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 4 384 000,00 грн, а саме: платіжним дорученням №15043 від 01.09.2020 на суму 2 740 000,00 грн та платіжним дорученням №15165 від 08.09.2020 на суму 1 644 000,00 грн з призначеннями платежу «предоплата за насіння соняшнику зг. Рах №35 від 01.09.20, дог. №58-ф від 28.08.2020, спец. №1 від 28.08.2020» (а. с. 22).

18.09.2020 відповідач повернув позивачу кошти у загальному розмірі 4 384 000,00 грн, на підтвердження чого надано банківську виписку ПАТ «АБ «Укргазбанк» з особового рахунку ПрАТ «Ніжинський жиркомбінат» (а.с. 23).

Позивач направив відповідачу лист від 21.09.2020 №570, у якому просив у строк до 15.10.2020 здійснити поставку насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 500 тон на умовах, передбачених підписаною Сторонами Специфікацією (а.с. 26).

Позивач направив відповідачу лист від 26.10.2020 №706, у якому вимагав здійснити поставку насіння соняшнику врожаю 2020 року у кількості 500 тон та сплатити штрафні санкції у розмірі 1 150 800,00 грн (а.с. 27-28).

Відповідач склав та зареєстрував податкову накладну №102 від 01.09.2020 на загальну суму 2 740 000,00 грн, товар - насіння соняшнику урожаю 2020 року у кількості 250,000091 т, та податкову накладну №122 від 08.09.2020 на загальну суму 1 644 000,00 грн, товар - насіння соняшнику урожаю 2020 року у кількості 150,0000547 т (а.с. 79-82).

У зв`язку з поверненням позивачу авансових коштів, відповідач склав та зареєстрував розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних №102 від 01.09.2020 та №122 від 08.09.2020, у яких зменшено зобов`язання на зазначені у податкових накладних суми (а.с. 85-88).

На підтвердження викладених обставин позивач надав для огляду лише копії фотографій у форматі «.jpg», надісланих електронною поштою.

Оригіналів наведених письмових доказів суду не надано.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Позивач, стверджуючи про укладення договору поставки від 28.08.2020 № 58-Ф та виникнення між сторонами господарських зобов`язань, на підтвердження цього факту надав суду копію цього договору, яка за його твердженнями надійшла до нього з електронної пошти відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 та містить підпис голови ФГ «Воєнвід» та печатку господарства.

Позивач у позовній заяві зазначив про наявність у нього електронних копій договору поставки від 28.08.2020 № 58-Ф та Специфікації №1 до нього та про відсутність оригіналів, у зв`язку з чим у порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України подав відповідне клопотання про витребування таких оригіналів у відповідача.

Ухвалою суду від 13.01.2021 зобов`язано Фермерське господарство "Воєнвід" у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду оригінали договору поставки №58-Ф від 28.08.2020 та специфікації №1 до договору поставки №58-Ф від 28.08.2020.

Відповідач у відзиві зазначив про відсутність у нього витребуваних судом оригіналів Договору та Специфікації та взагалі заперечив проти факту їх укладення та підписання.

Щодо належності наданих копій документів.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно з ч. 1-5 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Зважаючи на існування між сторонами обставин щодо надання оригіналів витребуваних документів, у тому числі їх відсутності у певних осіб, відповідно до ст. 91, 92, 96, 97 ГПК України суд у підготовчому засіданні 04.02.2021 зобов`язав учасників справи надати у наступне підготовче засідання оригінали наявних у них письмових та електронних доказів.

Оригіналів письмових доказів - Договору та Специфікації жодна із сторін суду не надала, посилаючись на їх відсутність.

У свою чергу, позивач подав заяву про огляд місця збереження даних, а саме електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлені з електронної адреси відповідача - докази: Договір поставки №58-Ф від 28.08.2020 та Специфікацію № 1 до нього, рахунок-фактуру №СФ-0000035 від 01.09.2020, листи №52 від 07.09.2020, №45 від 28.08.2020.

Тобто фактично текстові документи - спірні Договір та Специфікація, листи та рахунок-фактура містяться лише в електронній формі на фотографіях у форматі «.jpg».

У судовому засіданні 23.03.2021 суд здійснив огляд цих доказів, а саме: договору поставки № 58-Ф від 28.08.2020, специфікації № 1 від 28.08.2020 до нього, листа № 45 від 28.08.2020, листа № 52 від 07.09.2020, які зберігаються в електронній скриньці "ІНФОРМАЦІЯ_2".

З фотографій вищезазначених документів вбачається, що на цих документах міститься відтиск печатки "Фермерське господарство "ВОЄНВІД" ідентифікаційний код 34258277" та підпис від імені постачальника, відтиск печатки та підпис від імені покупця відсутній. Роздруківки цих фотографій містяться в матеріалах справи.

Як вже зазначив суд, відповідно до приписів ст. 91 Господарського процесуального кодексу України електронна копія (у тому числі фото) письмового доказу не вважається електронним доказом, а відтак підлягають застосуванню наслідки, визначені ч. 6 цієї статті, а саме якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналу договору, зокрема за ініціативою суду. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/28231/13-ц.

Щодо доводів позивача про укладення Договору у факсимільній формі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частини 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3 ст. 207 ЦК України).

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до статей 73, 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Електронне листування не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами у справі. При цьому судом встановлено відсутність будь-яких доказів того, що копії договору та інших спірних документів, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію як відправника повідомлення, так і створювача (власника) зроблених фотографій, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19.

Суд також вважає за необхідне застосувати до спірних взаємовідносин за аналогією приписи Закону України «Про електронну комерцію».

Так, положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 зазначив наступне.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

З наведеними висновками Верховного суду узгоджується позиція цього суду, що також базується на поясненнях залученого спеціаліста, про те, що єдиною можливістю достовірно ідентифікувати особу, що направила електронні документи, є накладення такою особою свого ЕЦП на відповідні документи

Отже, оскільки договір поставки №58-Ф від 28.08.2020 та Специфікація №1 до нього не підпадають під розуміння електронних документів, не підписані електронними цифровими підписами сторін, суди дійшов висновку, що такий правочин міг набрати чинності виключно після його фізичного підписання сторонами у паперовому вигляді.

При цьому, суд також відхиляє доводи позивача з посиланням на п. 8.10 Договору про те, що електронні та факсимільні копії документів мають юридичну силу до моменту надання оригіналів, оскільки спірним і невстановленим є сам факт підписання цього Договору загалом, а відтак і цієї умови як його складової.

Щодо доказів електронного листування.

Не може вважатись належним доказом підписання спірного договору його направлення позивачу з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником ФГ «Воєнвід» та єдиною особою, яка може вчиняти дії від імені господарства, у тому числі підписувати договори, є Куйбіда С.І.

Така електронна адреса як засіб зв`язку з ФГ «Воєнвід» в цьому Реєстрі також не зазначена.

Позивач не надав суду доказів, які підтверджують, що з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбувалось листування саме від імені керівника відповідача.

Зазначення електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 у реквізитах сторін у Договорі не може підтверджувати належність цієї електронної адреси відповідачу, зважаючи на спірність самого факту підписання цього Договору загалом, а відтак і цієї інформації як його складової.

Щодо доказів підписання письмового договору відповідачем.

Судом встановлено, що підписи від імені керівника відповідача на спірних Договорі, Специфікації, листі №52 від 07.09.2020 візуально є іншими ніж підписи від імені керівника, що містяться на листі №45 від 28.08.2020 та наказі № 19-К від 12.12.2012.

При цьому, як встановлено судом і визнається позивачем, ці документи (лист та наказ) перебували у позивача на момент виникнення спірних відносин.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Одним з принципів підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Укладаючи правочин, а тим більш, із застосуванням заходів забезпечення виконання зобов`язання у непритаманними звичайній практиці ділового обороту розмірами такого забезпечення, позивач мав звернути особливу увагу та обачність як щодо способу і форми підписання такого правочину, так і щодо вірогідності підпису уповноваженої особи (керівника відповідача) з огляду на фізичну відсутність такої особи при підписанні договору.

Разом з тим, з`ясування обставин щодо відповідності підпису керівника відповідача на усіх вказаних документів, так само як і достовірність відтиску печатки, потребує спеціальних знань, однак за відсутності оригіналів вказаних документів призначити відповідні судові експертизи не є можливим.

Щодо обов`язковості письмової форми правочину.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Як вважає суд, позивач не довів належними та допустимими доказами обставин укладення між сторонами Договору та підписання Специфікації до нього і реального виникнення між сторонами господарських правовідносин шляхом укладення та прийняття до виконання зазначеного Договору.

Водночас відповідач не заперечує проти направлення пропозиції позивачу у листі від 28.08.2020 №45, який був надісланий 31.08.2020 (що визнається сторонами) щодо укладення договору про поставку соняшнику врожаю 2020 року у кількості 500 тон за ціною 10960 грн/т та просив надати кошти в рахунок попередньої оплати у розмірі 50%.

Тобто вказаний лист був направлений позивачу вже після дати, зазначеної у наданому позивачем спірному Договорі, як дати його укладення.

Як встановив суд, позивач згідно з платіжними дорученнями перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 4 384 000,00 грн. При цьому рахунок-фактура №35 від 01.09.2020, який, зокрема, зазначений у призначенні платежу, взагалі не містить посилань на будь-який договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

При цьому лист №45 від 28.08.2020 не містить жодних умов (пропозицій) щодо засобів забезпечення виконання зобов`язань.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1 статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

З наведених правових норм випливає, що договір може бути укладений у спрощений спосіб щодо поставки товару, виконання робіт, надання послуг, проте договір щодо забезпечення виконання зобов`язань повинен бути укладений виключно у письмовій формі.

Щодо посилання позивача на дії відповідача, зокрема, про наявність волевиявлення на укладення цього договору та застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

У праві України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14).

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

У свою чергу, відповідач не вчиняв жодних дій щодо поставки товару, а отримані кошти, як він пояснює, у зв`язку із неукладенням договору та неузгодженістю усіх умов, повернув позивачу у повному обсязі.

Між тим, статтею 547 Цивільного кодексу України презюмується нікчемність правочину, вчиненого із недодержанням письмової форми щодо забезпечення виконання зобов`язання.

Зазначена норма виключає можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом вчинення конклюдентних дій.

Отже, враховуючи конкретні встановлені обставини справи, суд не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Подібні по суті висновки зробила Велика Палата Верховного Суду 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази на підтвердження викладених ним обставин є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 02.04.2021.

Суддя В. В. Шморгун