ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Справа№ 917/592/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши апеляційні скарги

Полтавської міської ради та Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 (повний текст постанови складено 11.12.2020)

у справі № 917/592/20 (суддя Васильченко Т.В.)

За позовом Керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави

в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення 353 612, 89 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Полтавська місцева прокуратура Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської міської ради звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 353 612, 89 грн.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що відповідач користується земельною ділянкою за кадастровим номером :18:002:114 без правовстановлюючих документів, а відтак без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки зберегло у себе кошти у розмірі плати, яку б мав заплатити за користування земельною ділянкою, тому зобов`язаний повернути кошти у розмірі 353 612, 89 грн. власнику земельної ділянки у відповідності до приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.05.2020 року справу №917/592/20 за позовом Керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 353 612, 89 грн. безпідставно збережених коштів, направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ні позивачем, ні прокурором не було долучено до матеріалів справи витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки, оформленого у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку земель», а тому у даному випадку, розрахунок недоотриманої орендної плати в частині застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки виконано позивачем без врахування вимог Закону України "Про оцінку земель", а будь-які розрахунки, зроблені за відсутності витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виданого уповноваженим органом є необґрунтованими. Відтак місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог оскільки в сукупності та враховуючи, що належних і допустимих доказів у відповідності до вищезазначених вимог чинного законодавства, на підтвердження розміру недотриманого доходу у вигляді орендної плати саме в сумі 353 612, 89 грн., ні позивачем, ні прокурором суду не надано.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Полтавська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги місцевої ради мотивовані тим, що в даному випадку слід було користуватися виключеною підсудністю визначеною ст. 30 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з тим, що правовідносини виникли з приводу обов`язку, що пов`язаний із земельною ділянкою, тобто даний спір слід розглядати за місцезнаходженням майна, а саме в Господарському суді Полтавської області в межах територіальної юрисдикції, якого розташована земельна ділянка площею 4444 кв.м. за адресою м. Полтава, бульвар Коновальця Євгена, 2 з кадастровим номером :18:002:114. Також скаржник вважає, що суд першої інстанції повинен був визначити розрахунок безпідставно збережених коштів на підставі згоди сторін закріпленої у договорі в умовах п. 3.2. та п. 4.8., а також наданого у додатках розрахунку розміру орендної плати за земельну ділянку.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року у справі №917/592/20. Витребувано матеріали справи №917/592/20 з Господарського суду міста Києва, роз`яснено учасникам справи, що питання про призначення справи до розгляду буде вирішено після надходження матеріалів справи №917/592/20 до суду апеляційної інстанції.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, Полтавська місцева прокуратура Полтавської області звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року та направити матеріали справи за встановленою підсудністю до Господарського суду Полтавської області.

Вимоги та доводи апеляційної скарги прокуратури мотивовані тим, що враховуючи правові позиції, викладені Касаційним цивільним судом Верховного Суду у справах №626/47/19 від 20.06.2019 року та №415/4214/15-ц від 28.08.2019 року, з огляду не те, що місцезнаходження земельної ділянки, за користування якою відповідачем без правовстановлюючих документів виник даний спір про стягнення безпідставно збережених коштів, є місто Полтава, вирішення даного спору за правилами виключної підсудності відноситься до територіальної підсудності Господарського суду Полтавської області. Також прокурор звертає увагу, що в судовому засіданні 27.10.2020 року прокурору та Полтавській міській раді судом першої інстанції надано доручення про надання на наступне судове засідання додаткових доказів у справі, зокрема копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, однак вже в наступному судовому засіданні 13.11.2020 року місцевий господарський суд, постановив ухвалу про неприйняття до розгляду додаткових доказів, оскільки вони подані з порушенням строків. З огляду на викладене, на думку прокурора розрахунок збитків, заподіяних територіальній громаді ТОВ «Еко» внаслідок порушення земельного законодавства при користуванні земельною ділянкою по бульвару Коновальца Євгена, 2 у місті Полтава, здійснено у порядку та у відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 7 956 грн. 29 коп. Роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.

20.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко", відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу Полтавської міської ради в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

21.01.2021 року до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №917/592/20 за позовом Керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 353 612, 89 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року розгляд справи призначено на 17.02.2021 року.

28.01.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року у справі №917/592/20, об`єднано апеляційні скарги Полтавської міської ради та Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року у справі №917/592/20 в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 17.02.2021 року.

10.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшла відповідь на відзив.

Також, 10.02.2021 року та 12.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від прокуратури надійшла відповідь на відзив.

15.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Полтавської міської ради, позивача у справі, надійшло клопотання про участь в засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Полтавської міської ради про участь у судовому засіданні 17.02.2021 року у справі №917/592/20 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 року відкладено розгляд апеляційних скарг Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області та Полтавської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року, розгляд справи призначено на 24.03.2021 року.

19.02.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, засобами електронного зв`язку, від Полтавської міської ради, позивача у справі, надійшло клопотання про участь в засіданні в режимі відео конференції в приміщенні Господарського суду Полтавської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання Полтавської міської ради про участь у судовому засіданні 24.03.2021 року у справі №917/592/20 в режимі відеоконференції.

22.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, засобами електронного зв`язку, від Полтавської міської ради надійшли додаткові письмові пояснення до відповіді на відзив.

23.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, засобами електронного зв`язку від Полтавської міської ради, позивача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2021 року розгляд справи відкладено на 31.03.2021 року.

30.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, засобами електронного зв`язку від відповідача надійшли письмові пояснення до дотикових доводів позивача.

31.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, засобами електронного зв`язку від Полтавської міської ради надійшли графічні матеріали.

В судовому засіданні 31.03.2021 року прокурор та представник позивача надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Щодо долучених додаткових доказів Полтавською міською радою до апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

З матеріалів справи вбачається, що подані місцевою радою докази, не були подані на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не розглядались останнім, при цьому, позивач не наводить жодного обґрунтування щодо неможливості подання таких доказів в суді першої інстанції, а також не заявляє будь-якого клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів, а тому колегією суддів не приймаються додаткові докази, які Полтавська міська рада долучила до апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між Полтавською міською радою (далі - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко» (далі - орендар) було укладено договір оренди землі (далі - договір), який зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради у книзі реєстрації записів договорів оренди землі 08.02.2012 року за №95-П, за яким орендодавець на підставі рішення шістнадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 08.12.2011 року надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку для експлуатації та обслуговування універсального магазину, яка знаходиться за адресою: м. Полтава, бульвар Маршала Конєва (нова назва бульвар Коновальця Євгена), буд. 2. (т.1, а.с. 17-20).

Відповідно до п. 2.1. договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4444 кв. м. згідно з планом (схемою) земельної ділянки, що є невід`ємною частиною цього договору, кадастровий номер земельної ділянки :18:002:114.

Згідно з п. 3.1. договору договір укладено на термін з 08.12.2011 року по 08.12.2016 року. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Також пунктом 3.2. договору у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, та за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. Письмове заперечення здійснюється орендодавцем листом-повідомленням.

Відповідно до п. 4.1. договору орендна плата за користування земельною ділянкою згідно з умовами даного договору становить: - 81 963, 51 грн. на рік. Нарахування орендної плати починається з 08.12.2011 року.

Згідно з п. 4.8. договору у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за фактичний період користування землею і до моменту укладення нового договору орендар повинен вносити орендну плату за земельну ділянку в розмірах, визначених попереднім договором.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення (пункт 6.1. договору).

Пунктом 7.1. договору після припинення дії договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю у місячний термін земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду.

За умовами пункту 12.2. договору, дія договору припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки за адресою м. Полтава, бульвар Маршала Конєва, 2, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками, в якому орендодавець та орендар зазначили, що земельна ділянка в м. Полтаві, бульвар Маршала Конєва, 2 площею 4444 кв. м. в межах, визначених кадастровим планом, передається орендарю одночасно з підписанням рішення шістнадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 08.12.2011 року. (т.1, а.с. 22).

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що доказів поновлення вищезазначеного договору оренди на новий строк у встановленому чинним законодавством порядку суду надано не було, а відтак він припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку на який його було укладено.

Також в матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю (універсальний магазин), загальною площею 5049,6 кв. м. за адресою м. Полтава, бульвар Коновальця Євгена, буд. 2, на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2009 року. (т.1, а.с. 58-62).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №298 від 18.12.2019 року утворено комісію та затверджено її склад для визначення та відшкодування збитків, заподіяних територіальній громаді, Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко», внаслідок порушення земельного законодавства за користування земельною ділянкою на бульварі Євгена Коновальця, 2. (т.1, а.с. 63-64).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №36 від 12.02.2020 року (т.1, а.с. 68) затверджено акт від 05.02.2020 року (т.1, а.с. 67) з визначення та відшкодування збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства, яким встановлено, що земельна ділянка, яка розташована у місті Полтава, бульвар Євгена Коновальця, 2 загальною площею 4444 кв. м., використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко» без оформлення права користування у встановленому порядку, у зв`язку з чим з 05.02.2017 року по 04.02.2020 року територіальній громаді заподіяні збитки у розмірі 353 612, 89 грн., які повинні бути відшкодовані протягом одного місяця після затвердження акта комісії.

Отже, спір у даній справі виник на думку прокурора у зв`язку з тим, що відповідач, у встановлений строк, відшкодування у розмірі 353 612, 89 грн. за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів не здійснив, у зв`язку з чим прокурор звернувся в інтересах Полтавської міської ради до суду із даним позовом посилаючись на положення статей 1212-1214 Цивільного кодексу України.

Щодо доводів прокурора та місцевої ради в апеляційних скаргах, що правовідносини виникли з приводу обов`язку, що пов`язаний із земельною ділянкою, тобто даний спір слід розглядати за місцезнаходженням майна, а саме в Господарському суді Полтавської області в межах територіальної юрисдикції, якого розташована земельна ділянка площею 4444 кв.м. за адресою м. Полтава, бульвар Коновальця Євгена, 2 з кадастровим номером :18:002:114 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживанням відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог частини 1 статті 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Статтею 30 Господарського процесуального кодексу України встановлена виключна підсудність справ.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність.

Так, частина 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою з кадастровим номером :18:002:114, яка розташована по бульвару М.Конєва, 2, у місті Полтава, без належних на те правових підстав у розмірі орендної плати в сумі 353 612,89 грн. Місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" - м. Київ, пр-т Науки, 8.

Отже, предметом спору в даній справі є не майно, яке розташоване у Полтавській області, а стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою.

В ухвалі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі N 910/10647/18 вказано, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про необхідність відступити від правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 11 липня 2019 року у справі N 462/7217/18 та від 25 лютого 2018 року у справі N 201/12876/17, де колегія суддів у подібних правовідносинах, на підставі частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, дійшла висновку про застосування правил виключної підсудності щодо позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо так і опосередковано, тобто на спори, які виникають з приводу нерухомого майна. Крім того суд указав, що аналогічне правило щодо виключної підсудності закріплено в частині третій статті 30 ГПК України, однак до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, відносяться спори, які безпосередньо стосуються об`єкта нерухомого майна.

Також, як указав Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 р. у справі N 905/1732/18, що правила виключної підсудності (ч. 3 ст. 30 ГПК України) не поширюються на позови, що виникають із зобов`язань щодо прав на нерухоме майно (найм, оренда, застава, іпотека тощо). До таких позовів застосовуються загальні правила підсудності.

З огляду на викладене, Господарським судом міста Києва було розглянуто даний спір без порушення норм процесуального права, зокрема підсудності даної справи про, що безпідставно зазначають скаржники в апеляційних скаргах.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 26.05.2020 року №917/592/20 матеріали справи №917/592/20 за позовом Керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в собі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Полтавської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" про стягнення 353 612,89 грн. безпідставно збережених коштів було направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Однак, ні позивач, ні прокурор не скористались правом на оскарження ухвали Господарського суду Полтавської області від 26.05.2020 року №917/592/20.

Щодо суті позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Предметом позову у цій справі є вимога прокурора в інтересах позивача про стягнення з власника об`єктів нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати у сумі 353 612, 89 грн. за період з 05.02.2017 року по 04.02.2020 року на підставі статті 1212 ЦК України за фактичне користування земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщено, без оформлення відповідного права на цю земельну ділянку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до частини 1 статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (наведену правову позицію викладено у пункті 94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц).

Отже, прокурор правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів за період безпідставного користування відповідачем спірною земельною ділянкою у порядку статті 1212 ЦК України.

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц і від 20.09.2018 у справі № 925/230/17).

З огляду на викладене ТОВ "Еко" як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 05.02.2017 року по 04.02.2020 року) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу, що згідно з абзацом 3 частини першої статті 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Крім того, згідно з абзацом 1 пункту 289.1 Податкового кодексу України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (частина друга статті 20 Закону України "Про оцінку земель").

Крім того, у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі №922/536/18 викладено наступну правову позицію:

З огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі №920/739/17).

Згідно з частинами 1-4 статті 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок

Частиною першою статті 13 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5- 7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5- 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років (стаття 18 Закону України "Про оцінку земель").

Відповідно до частини 2 статті 20 та частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції правомірно встановив, що також не заперечується сторонами, що земельна ділянка загальною площею 4444 кв. м. за адресою м. Полтава, бульвар Коновальця Євгена, 2 з кадастровим номером :18:002:114, є сформованим об`єктом цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства.

При цьому, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної та картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, є Держгеокадастр (постанова Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»).

Згідно з підпунктами 27, 29 та 36 пункту 4 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує виконання на відповідній території робіт із землеустрою та оцінки земель, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру, і видає, зокрема, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки.

За змістом статей 15, 20, 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки як нормативна грошова оцінка. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим. Відомості про нормативну грошову оцінку земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації з такої оцінки.

З огляду на викладене судом першої інстанції вірно зазначено, що з наведених норм законодавства не вбачається можливості визначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж шляхом оформлення витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а саме, у даному випадку, Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області.

Вказаний висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, яким неодноразово зазначалося, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18).

Також, вказана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №320/5877/17 та постановах Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі у справі №922/1276/18, від 28.09.2020 року у справі №922/4073/19.

При зверненні до суду до матеріалів справи надано акт від 05.02.2020 року (т.1, а.с. 67) з визначення та відшкодування збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства, яким встановлено, що земельна ділянка, яка розташована у місті Полтава, бульвар Євгена Коновальця, 2 загальною площею 4444 кв. м., використовується Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко» без оформлення права користування у встановленому порядку, у зв`язку з чим з 05.02.2017 року по 04.02.2020 року територіальній громаді заподіяні збитки у розмірі 353 612, 89 грн., які повинні бути відшкодовані протягом одного місяця після затвердження акта комісії.

Відповідач в свою чергу у відзиві на позов зазначив, що позивачем будь-який розрахунок та інші документи щодо порядку здійснення розрахунку орендної плати до позову не надано. При цьому, відповідачем звернуто увагу на правову позицію Верховного Суду в постанові від 29.01.2019 року у справі №922/536/18, що належним документом для правильного здійснення розрахунку орендної плати є витяг з технічної документацій з нормативної грошової оцінки земель. (т.1, а.с. 100-101).

В свою чергу, прокуратура у відповіді на відзив щодо доводів відповідача стосовно проведення розрахунків безпідставно збережених коштів, які підлягають стягненню з відповідача вказала, що Полтавською міською радою здійснено розрахунок збитків на підставі довідки №01-04-03-02/б/н від 03.02.2020 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка і була покладена в основу здійсненого комісією розрахунку. (т.1, а.с. 152-154).

Втім, як вірно зазначено місцевим господарським судом, даний розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати не містить даних щодо технічної документації спірної земельної ділянки та Витягу з нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 4444 кв. м., виданого уповноваженим органом.

Колегія суддів зазначає, що довідка №01-04-03-02/б/н від 03.02.2020 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка і була покладена в основу здійсненого комісією розрахунку (враховуючи пояснення прокуратури у відповіді на відзив), однак вказана довідка сформована Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради, що унеможливлює взяття її до уваги з підстав того, що витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки в даному випадку повинен був виданий Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області. (т.1, а.с. 168).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що в судовому засіданні 27.10.2020 року прокурору та Полтавській міській раді судом першої інстанції надано доручення про надання на наступне судове засідання додаткових доказів у справі, зокрема копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Позивачем 03.11.2020 року було подано до суду першої інстанції додаткові докази, зокрема копію Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 19.12.2011 року, який враховано при розрахунку збитків, заподіяних територіальній громаді ТОВ «Еко» внаслідок порушення земельного законодавства при користуванні земельною ділянкою. (т.2, а.с. 96-100).

Втім, як зазначає прокурор, в наступному судовому засіданні 13.11.2020 року місцевий господарський суд, постановив ухвалу про неприйняття до розгляду додаткових доказів, оскільки вони подані з порушенням строків.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими доводами виходячи за наступного.

По-перше, як вбачається з протоколу судового засідання від 27.10.2020 року позивач не був присутній в судовому засіданні, а тому місцевий господарський суд не міг давати доручення позивачу щодо надання додаткових доказів. (т.2, а.с. 89-90).

По-друге, колегією суддів було відтворено звукозапис судового засідання 27.10.2020 року та встановлено, що прокурором було зазначено про те, що позивач направив додаткові докази до суду, однак на запитання суду щодо надання доказів такого направлення прокурор не зміг надати такі докази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 року №917/592/20 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.11.2020 року. (т.2, а.с. 92).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що місцевий господарський суд жодних доручень в судовому засідання 27.10.2020 року ні прокурору, ні позивачу щодо надання додаткових доказів не давав.

Крім того, колегією суддів було також відтворено звукозапис судового засідання 13.11.2020 року та встановлено, що місцевий господарський суд оголосив в судовому засіданні про подання позивачем додаткових доказів, сам позивач в судове засідання не з`явився, при цьому в клопотанні про долучення додаткових доказів позивачем не було зазначено будь-яких обґрунтувань неможливості подати такі докази раніше, а також не заявлено клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів та залишено без розгляду такі додаткові докази на підставі ст. 80 ГПК України.

З огляду на викладене, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо надання доручення місцевим господарським судом в судовому засіданні 27.10.2020 року позивачу та прокурору про надання додаткових доказів на наступне судове засідання, а також щодо безпідставного не прийняття додаткових доказів є надуманими та безпідставними.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що прокуратура в апеляційній скарзі вказує, що розрахунок збитків, заподіяних територіальній громаді внаслідок порушення земельного законодавства ТОВ «Еко» під час користування земельною ділянкою було здійснено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №28-13/593 від 19.12.2011 року (витяг, який було подано до суду першої інстанції з порушенням процесуальних строків та без відповідного клопотання про поновлення таких строків для долучення його до матеріалів справи), що суперечить доводам прокуратури, які були надані суду першої інстанції у відповіді на відзив.

Більше того, в апеляційній скарзі позивача, Полтавська міська рада не вказує, що розрахунок збитків здійснено на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №28-13/593 від 19.12.2011 року, однак долучає до апеляційної скарги Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданий ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 28.12.2020 року (датований майже через рік від здійснення розрахунку збитків), (який колегією суддів не прийнятий з підстав не зазначення жодного обґрунтування щодо неможливості подання таких доказів в суді першої інстанції, а також відсутності будь-якого клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів про, що було зазначено вище).

Враховуючи положення статті 791 ЗК України та статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 4444 кв.м. за адресою м. Полтава, бульвар Коновальця Євгена, 2 з кадастровим номером :18:002:114, відповідно, в зв`язку з чим не виключається помилковість здійсненого розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у вигляді орендної плати, а тому місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини щодо зберігання відповідачем коштів за користування земельною ділянкою саме в розмірі, визначеному позивачем, є недоведеними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 02.10.2020 року у справі №911/19/19 щодо: «у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню», оскільки, як вже встановлено вище, доводи позивача та прокуратури протирічить один одному, а саме на підставі, яких документів було здійснено розрахунок збитків, враховуючи різні посилання прокуратури, спочатку на довідку про нормативну грошову оцінку №01-04-03-02/б/н від 03.02.2020 року відповідно до якої нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5 395 193, 76 грн., а в подальшому на витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №28-13/593 від 19.12.2011 року відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2 162 606, 04 грн. Більше того, позивачем долучено до апеляційної скарги Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданий ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 28.12.2020 року відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6 528 191, 56 грн.

В той же час, колегія суддів наголошує, що довідка про нормативну грошову оцінку №01-04-03-02/б/н від 03.02.2020 року не може слугувати належним доказом на підставі, якого здійснено розрахунок збитків враховуючи правову позицію Верховного Суду про, що було встановлено вище, а витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №28-13/593 від 19.12.2011 року та №01-04-03-02/б/н від 03.02.2020 року не можуть оцінюватися колегією суддів з підстав не дотримання позивачем процесуальних строків щодо подачі таких доказів до суду та за відсутністю відповідних клопотань щодо поновлення процесуальних строків про, що також було зазначено вище.

З огляду на викладене, враховуючи не відповідність посилань прокуратури та позивача, а також порушення процесуальних строків та за відсутністю навіть клопотань щодо поновлення таких строків, колегія суддів не вбачає за можливе самостійно здійснити суми нарахувань, які підлягають стягненню.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що позивач в апеляційній скарзі та своїх поясненнях наголошує на умови договору оренди землі від 19.01.2011 року, а саме на п. 3.2. та п. 4.8. відповідно до яких орендар повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку в розмірах, визначених попереднім договором в разі використання земельної ділянки після закінчення строку договору.

Однак, колегія суддів наголошує, що звертаючись з даним позовом прокуратурою та позивачем визначено правову природу спірних правовідносин в площині положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, що унеможливлює застосування в даному випадку договірних правовідносин.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 20.10.2020 року прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Полтавської міської ради та Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області задоволенню не підлягає.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано прокурору та позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Полтавської міської ради та Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року у справі №917/592/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 року у справі № 917/592/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №917/592/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.03.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко