СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа № 905/453/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя Плахов О.В.

за участі секретаря судового засідання Перікової К.В.

за участі представників:

прокуратури Харківської області - Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09.10.2020

позивача - не з`явився

1-го відповідача - не з`явився

2-го відповідача - Турутя З.О., ордер серія ВІ №1000680 від 21.06.2019

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни, смт. Ялта, Донецька область (вх. 1417/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 (суддя Матюхін В.І., повний текст рішення складено та підписано 01.04.2019)

за позовом Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецької області, смт. Ялта, Донецька область

до 1-го відповідача Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, смт. Ялта, Донецька область

до 2-го відповідача Фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни, смт. Ялта, Донецька область

про визнання незаконним п.1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради, визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту, зобов`язання Фізичної особи-підприємця Балас М.В. звільнити земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області, фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни про:

- визнання незаконним пункту 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №50 "Про надання дозволу на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марини Василівни";

- визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту, укладеного 14.04.2017 між Ялтинською селищною радою та ФОП Балас Мариною Василівною;

- зобов`язання фізичну особу-підприємця Балас Марину Василівну звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 12 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір на встановлення особистого строкового сервітуту, укладений 14.04.2017 між Ялтинською селищною радою та Фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною (далі ФОП Балас Марина Василівна).

Зобов`язано ФОП Балас Марину Василівну протягом 10 днів з дня набуття судовим рішенням законної сили звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 12271,00 грн, розташовану у смт. Ялта, Мангушського району, Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області на користь Прокуратури Донецької області 1762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ФОП Балас Марини Василівни на користь Прокуратури Донецької області 1762,00 грн витрат по сплаті судового збору.

ФОП Балас Марина Василівна з рішенням місцевого господарського суду не погодилась та 20.04.2019 звернулась до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Керівника Маріупольської міської прокуратури №1 поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецької області в повному обсязі.

Апеляційну скаргу, з урахуванням письмових пояснень до апеляційної скарги (вх. №11150 від 26.11.2019) обґрунтовує тим, що прокурор не навів в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва ним у суді інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастром у Донецькій області.

Апелянт вважає, що прокурор зловживає своїми правами, зазначаючи орган, в інтересах якого він ймовірно діє, при цьому, не здійснивши обґрунтування:

- чим порушені інтереси держави;

-нездійснення або неналежність здійснення Головним управлінням Держгеокадастром у Донецькій області захист таких інтересів;

- відсутність органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний здійснювати захист інтересів держави.

Водночас, скаржник вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області є самостійною юридичною особою, державним органом, що виконує функції та завдання держави у сфері дотримання земельного законодавства суб`єктами земельних правовідносин, а тому має здатність самостійно здійснювати заходи щодо захисту інтересів держави, в тому числі звертатися до суду за захистом інтересів держави.

Також зазначає, що Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області в порядку частини 7 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не було складено жодного розпорядчого акту (припису), який би зобов`язував будь-яких суб`єктів здійснювати дії щодо усунення порушень та мав будь-яке правове значення для ФОП Балас М.В. Тому, за висновком апелянта, акт перевірки від 29.09.2017 Управління з контролю та використанням та охороною земель Головного управління держгеокадастру у Донецькій області про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства є неналежним, недопустимим та недостатнім доказом у справі.

Крім цього, стверджує, що, виходячи зі змісту частини 1 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 9 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», пунктів 1.3, 2.1, 2.2 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 №244, розміщення тимчасової споруди (малої архітектурної форми) на частині земельної ділянки при наявності відповідного паспорту прив`язки та укладення відповідного строкового оплатного договору сервітуту з відповідним органом місцевого самоврядування є законним та обґрунтованим.

Також стверджує, що у земельної ділянки, щодо частини якої відповідачами укладено договір сервітуту, відсутній кадастровий номер, а отже, враховуючи положення частини 1 статті 135 Земельного кодексу України, частини 1 статті 1, частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 638 Цивільного кодексу України, проведення будь-якого аукціону та укладення будь-якого договору оренди землі, на якій розташований кіоск другого відповідача, є неможливим на даний час. В свою чергу, відсутність кадастрового номеру не перешкоджає здійснити встановлення тимчасового оплатного сервітуту або укладення договору про пайову участь у благоустрої населеного пункту для осіб, адже кадастровий номер не є істотною умовою для встановлена сервітуту шляхом укладення договору з власником.

Окрім цього, зауважує, що здійснення оплати за Договором сервітуту у розмірі 4500, 00 грн (замість 338, 13 грн ставки орендної за відповідну земельну ділянку на рік) жодним чином не порушує права держави та не завдає збитків територіальній громаді, а тому доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. До того ж, за твердженням апелянта, прокурором не доведено, яких збитків зазнала держава внаслідок укладення спірного договору.

Також зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №905/1552/16 визначено правову позицію щодо порядку розміщення тимчасових споруд і малих архітектурних форм, відповідно до якої отримання паспорта прив`язки тимчасової споруди на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на її розміщення, а також наявність належним чином укладеного договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою є підставою для встановлення такої тимчасової споруди. За твердженням скаржника, наразі ФОП Балас М. В., маючи паспорт прив`язки (міститься в матеріалах справи, виданий на виконання оскаржуваного рішення Ялтинської селищної ради) та договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою на законних підставах розміщено тимчасову споруду - торгівельний павільйон, а тому позовні вимоги про зобов`язання звільнити земельну ділянку та визнати незаконним гі.1 рішення Виконавчого комітету Ялтинської селищної ради №50 від 13.07.2016 - не підлягає задоволенню судом, у зв`язку з відсутністю станом на 27.02.2019 року на те жодних правових підстав.

Звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Донецької області від 25.06.2019 року у справі №905/455/18, яке набрало законної сили, встановлено преюдиційннй факт законного розміщення тимчасової споруди на цій же земельній ділянці, що стосується тимчасової споруди, встановленої ФОН Балас М. В.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 03.05.2019 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.05.2019 у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Лакіза В.В., суддя Геза Т.Д., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2019 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 24.06.2019.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.06.2019 зупинено апеляційне провадження у справі №905/453/18 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №587/430/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 18.10.2019 у зв`язку з відпусткою судді Бородіної Л.І., для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Лакіза В.В., суддя Шутенко І.А., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.10.2019 поновлено апеляційне провадження у справі №905/453/18 та призначено її до розгляду на 26.11.2019.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 25.11.2019 у зв`язку з відпусткою судді Шутенко І.А., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя-доповідач Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2019 зупинено провадження у справі №905/453/18 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №912/2385/18 та складення повного тексту судового рішення по зазначеній справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 провадження у справі №905/453/18 поновлено. Розгляд справи призначено на 02.03.2021.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2021.

22.03.2021 від Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання (вх. №3441), в якому селищний голова повідомляв, що рішенням 1 сесії VIII скликання Мангушської селищної ради від 26.11.2020 №8/1-18 розпочато реорганізацію Ялтинської селищної ради () шляхом приєднання до Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області (). У зв`язку з чим, просить замінити Ялтинську селищну раду (відповідача 1 у справі) на Мангушську селищну раду; справу просив розглядати без участі селищної ради.

В судове засідання 23.03.2021 представник першого відповідача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Присутній в судовому засіданні представник ФОП Балас Марини Василівни просив скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Керівника Маріупольської міської прокуратури №1 поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецької області в повному обсязі. Представник прокуратури Харківської області проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши клопотання про заміну першого відповідача у справі на Мангушську селищну раду Маріупольського району Донецької області, колегія суддів зазначає, що відповідно до частин першої та п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 1 статті 52 ГПК України встановлено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Перевіркою даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що Ялтинська селищна рада () перебуває в стані припинення, про що 15.12.2020 до державного реєстру внесено відповідні дані. Натомість, станом на час розгляду даної справи, в Єдиному державному реєстрі відомості про припинення Ялтинської селищної ради відсутні, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Мангушської селищної ради Маріупольського району Донецької області про заміну відповідача 1 правонаступником.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях до апеляційної скарги, доводи апелянта, заслухавши усні пояснення представників прокуратури та представника другого відповідача, перевіривши в межах вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради №50 від 13.07.2016 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас М.В." надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марині Василівні в смт. Ялта по вул. Грецька (напроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт" станом на час прийняття рішення) площею 30 кв.м, відповідно до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд на території Ялтинської селищної ради в смт. Ялта по вулиці Грецька, затвердженої рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №44. (а.с. 37 т. 1)

Також вказаним рішенням зобов`язано ФОП Балас М.В. оформити паспорт прив`язки тимчасової споруди за №8 згідно до комплексної схеми (п. 2.1. рішення); визначити строк дії паспорту прив`язки тимчасової споруди 5 років з можливістю продовження терміну його дії (п. 3 рішення).

За твердженням відповідача-2 на час розгляду справи аптека, напроти якої розміщена його тимчасова споруда є аптека ТОВ "Екоіллічпродукт Азовфарм" №28 (колишня назва №11 ТОВ "Екоіллічпродукт").

16.08.2016 районним архітектором Мангушської районної державної адміністрації на замовлення фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни видано паспорт прив`язки тимчасової споруди торгівельного павільйону для провадження підприємницької діяльності (реєстраційний №8) за адресою: смт. Ялта Мангушського району Донецької області, вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт") зі строком дії до 16 серпня 2021 року. (а.с. 35 т. 1)

Згідно схеми розміщення тимчасової споруди, площа тимчасова споруда - торгівельний павільйон має площу 30,0 кв.м. (6,00 х 5,00 м), розташовується на відповідній земельній ділянці по вул. Грецька в смт. Ялта Мангушського району Донецької області.

14.04.2017 між Ялтинською селищною радою (власником) та фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною (сервітуарій) укладено договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди, відповідно до п.1.1 якого, предметом договору є особистий строковий сервітут на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: 87450, смт. Ялта, вул. Грецька (напроти аптеки №28 ТОВ "Екоіллічпродукт"), відповідно до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд на території Ялтинської селищної ради в смт. Ялта по вул. Грецька, затвердженої рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №44 під №8 площею 30 кв.м. для розміщення тимчасової споруди для комерційного використання.

Відповідно до п.2.1 договору особистий строковий сервітут встановлюється строком на один рік до 14.04.2018. (а.с. 32 т. 1)

Акт прийому-передачі земельної ділянки до договору особистого строкового сервітуту сторонами не складався.

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, 29.09.2017 проведено перевірку з питань відповідності чинному земельному законодавству України рішень, прийнятих Ялтинською селищною радою Мангушського району Донецької області у період 2011 - 2017 роки. За результатами перевірки складено акт №140-2-ДК/439/АП/09/01/-17 від 29.09.2017 та встановлено, що договори особистого строкового сервітуту, укладені Ялтинською селищною радою, серед яких договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди між Ялтинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною від 14.04.2017, укладені в порушення вимог ст.ст.116, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України "Про землеустрій".

Прокурор, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно інформації Відділу у Мангушському районі Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області № 475/106-17 від 26.12.2017, вартість 1 кв м. землі для комерційних цілей по вулиці Грецька в смт. Ялта Мангушського району Донецької області станом на 2017 рік становить 150,28 грн. В зв`язку з викладеним, вартість земельної ділянки складає 11 271,00 грн (30 м2 х 150,28 грн х 2,5 (коефіцієнт для комерційних цілей)). Актом №140-2-ДК/439/АП/09/01/-17 від 29.09.2017, який складено за результатом проведеної Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, встановлено що договір особистого строкового сервітуту для обслуговування тимчасової споруди між Ялтинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною від 14.04.2017, укладені в порушення вимог ст.ст.116, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, ст.ст. 20, 50 Закону України "Про землеустрій". У зв`язку з цим, прокурор вважає, що оспорюваним рішенням Ялтинської селищної ради, надано згоду фізичній особі-підприємцю Балас Марині Василівні на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території смт. Ялта Мангушського району та згоду на укладання договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд терміном на 1 рік всупереч нормам Земельного кодексу України, в той час як земельний сервітут може бути встановлений для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто, для встановлення сервітуту принциповою є умова щодо неможливості задоволення потреби осіб у інший, ніж встановлення сервітуту, спосіб.

Також, як на підставу позовних вимог про визнання недійсним договору прокурор посилається на удаваність правочину (ст.235 Цивільного кодексу України) та те, що фактично між сторонами існують орендні правовідносини, а відтак, укладенням договору про встановлення земельного сервітуту порушені інтереси держави, оскільки для передачі земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності мають бути здійснені земельні торги та одержано рішення власника земельної ділянки, чого зроблено не було.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що жодних підстав для визнання між відповідачами прав на встановлення земельного сервітуту не існувало і відповідачі, уклавши оспорюваний договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади:

- позбавили власника землі і громаду селища права володіння і користування нею на весь час строку дії договору, що не відповідає вимогам ч.5 ст.403 Цивільного кодексу України;

- фактично вчинили (оформили, приховали) інший правочин, а саме - відносини (договір) оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності і для передачі в оренду якої мали бути здійснені земельні торги (ст.124 Земельного кодексу України).

Отже, за висновком місцевого господарського суду, спірну земельну ділянку надано у строкове користування без дотримання встановленої процедури та підстав, визначених чинним законодавством, зокрема поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки і договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади смт. Ялта суперечить вимогам законодавства, зокрема, ст. ст. 93, 122, 124, 134 Земельного кодексу України, ст.792 Цивільного кодексу України, ст.13 Закону України "Про оренду землі", а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України.

Також місцевий господарський суд зазначив, що оспорюваним прокуратурою рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради наданий дозвіл на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, проте в рішенні не йдеться про укладення з відповідачем-2 договору особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності чи виділення земельної ділянки на території смт. Ялта, а тому, на думку суду, рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради №50 від 13.07.2016 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас М.В." і укладений 14.04.2017 між Ялтинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною договір особистого строкового сервітуту між собою не пов`язані, у зв`язку з чим, вимога прокуратури про визнання незаконним пункту 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №50 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марини Василівни" задоволенню не підлягає.

Крім того, за висновком місцевого господарського суду, прокурором було обґрунтовано порушення інтересів держави у правовідносинах, з яких виник спір. Відсутність реагування ГУ Держгеокадастру у Донецькій області на допущені відповідачами вимог чинного законодавства під час укладення оспорюваного правочину, зокрема, не звернення до суду з відповідним позовом, у тому числі після отримання повідомлення прокуратури про представництво інтересів держави, підтверджують факт нездійснення або неналежне здійсненням органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом своїх відповідних повноважень, що дає прокурору право на самостійне звернення до суду із позовом у даній справі на захист інтересів держави.

Зважаючи на наведене, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним спірного договору сервітуту та зобов`язання ФОП Балас Марину Василівну звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 12 271,00грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

Колегія суддів із вказаним висновком місцевого господарського суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1).

Водночас, відповідно до частини першої статті 203 наведеного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом (ч.1). Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.2).

Згідно ч.2 ст. 402 вказаного Кодексу земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення спірного рішення селищною радою 13.07.2016), право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) (ч.1).

Статтею 99 цього Кодексу у відповідній редакції передбачено види земельних сервітутів.

Однак із наведених норм права вбачається, що право земельного сервітуту може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Із встановлених судами обставин справи та досліджених доказів не вбачається, що потреба у встановлені строкового сервітуту для встановлення тимчасової споруди для комерційного використання на спірній земельній ділянці не могла бути задоволена іншим способом, аніж встановлення земельного сервітуту зокрема, встановлення тимчасової споруди на іншій земельній ділянці.

При цьому слід зазначити, що Земельний кодекс напряму передбачає можливість надання права оренди на земельну ділянку, необхідну особі для провадження підприємницької діяльності.

Отже відповідачем 1 при укладенні спірного договору особистого строкового сервітуту для будівництва та обслуговування малої архітектурної форми були порушені норми вищенаведеного законодавства щодо встановлення земельного сервітуту.

Дана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.01.2020 у справі №911/2592/18.

Крім того, стаття 99 Земельного кодексу України в редакції укладення спірного договору передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

Пункт "в" статті 99 в редакції Закону № 191-VIII від 12.02.2015\

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Зазначена норма визначає конкретних суб`єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Зокрема, пункт «В» статті 99 Земельного кодексу України в редакції Закону №191-VІІІ від 01.01.2017 передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Поряд з цим, як правильно заначив місцевий господарський суд, відповідачами не доведено, що фізична особа-підприємець була чи є власницею або користувачем земельної ділянки, розташованої поблизу тієї, відносно якої укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту.

Також, згідно з частиною 3 статті 98 Земельного кодексу України встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Частиною 4 зазначеної норми встановлено, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Водночас у разі надання земельної ділянки на праві земельного сервітуту виключно для розміщення тимчасової споруди власник буде фактично позбавлений права володіння та користування цією земельною ділянкою.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним спірного договору сервітуту.

Також колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним пункту 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №50 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марини Василівни", виходячи з наступного.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №50 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марини Василівни" є ненормативним актом, який вичерпав свою дію у зв`язку із наданням другому відповідачу дозволу на розміщення тимчасової споруди, а тому позовні вимоги про визнання незаконним пункту 1 цього рішення задоволенню не підлягає.

До того ж, як правомірно зазначив місцевий господарський суд та не спростовано прокурором в ході розгляду справи, оспорюваним рішенням виконавчого комітету Ялтинської селищної ради надано дозвіл на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, проте не говориться про укладення з відповідачем-2 договору особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності чи виділення земельної ділянки на території смт. Ялта, а тому, на думку суду, рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради №50 від 13.07.2016 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас М.В." і укладений 14.04.2017 між Ялтинською селищною радою та фізичною особою-підприємцем Балас Мариною Василівною договір особистого строкового сервітуту між собою не пов`язані, у зв`язку з чим, вимога прокуратури про визнання незаконним пункту 1 рішення виконавчого комітету Ялтинської селищної ради від 13.07.2016 №50 "Про надання дозволу на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності ФОП Балас Марини Василівни" є безпідставною.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання другого відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 11 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд в цій частині дійшов помилкового висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

У статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів визначено як комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів (підпункти 1, 2 частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Відповідно до частини п`ятої статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

За змістом частини першої статті 26 цього Закону до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність; надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об`єктів тощо.

Згідно із частинами другою та третьою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Якщо тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності є МАФом, її встановлення здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» установлено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури.

Центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури є Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року № 633/211.

На виконання повноважень, установлених законодавством, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України наказом від 21 жовтня 2011 року № 244 затвердило Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі Порядок).

Отже, механізм розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності регулюється вказаним Порядком.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Порядку тимчасова споруда (ТС) - це одноповерхова споруда, що встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС можуть бути пересувними та стаціонарними.

За змістом цього Порядку замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди (пункт 2.2); підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди, який оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви (пункти 2.1, 2.7); паспорт прив`язки тимчасової споруди це комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі М 1:500, схему благоустрою території (пункт 1.4).

За положеннями пунктів 2.1, 2.20, 2.21, 2.30 та 2.31 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС, установлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, розміщення ТС самовільно забороняється.

Згідно з пунктами 2.4 та 2.5 Порядку відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви перевіряє відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю.

Відповідно до пунктів 2.10., 2.12., 2.24., 2.25 Порядку паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку, та підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу міської ради. Паспорт прив`язки виготовляється у двох примірниках. Один примірник зберігається у замовника ТС, другий - у відповідному органі з питань містобудування та архітектури. Відомості паспорта прив`язки вносяться органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або відповідної районної державної адміністрації в інформаційну базу містобудівного кадастру (для стаціонарних ТС). Паспорт прив`язки підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

За нормами пунктів 2.3, 2.6 та 2.11 Порядку перелік документів для отримання паспорта прив`язки ТС є вичерпним. Зазначеними пунктами не передбачено надання документів про відведення земельних ділянок під розміщення ТС.

Згідно з пунктом 2.7 Порядку паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Таким чином, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядок не містять юридичних приписів щодо обов`язкового попереднього або наступного набуття суб`єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на які вони мають бажання встановити ТС для здійснення підприємницької діяльності.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у справі №905/1552/16.

Стосовно додатка 1 до Порядку, який передбачає надання інформації щодо площі земельної ділянки згідно з документами землекористування, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видало лист від 21 лютого 2012 року № 7/14-2737, відповідно до якого було роз`яснено, що така інформація наводиться у випадках, коли заявник уже є власником земельної ділянки і має намір розмістити ТС саме на цій земельній ділянці. У інших випадках надання такої інформації не є обов`язковим.

Отже, додаток 1 до Порядку не встановлює, порівняно з текстом Порядку, нових норм і правил поведінки, а лише визначає форму документа, що має назву «Паспорт прив`язки».

Таким чином, для розміщення ТС за умови наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування земельна ділянка не відводиться, а обов`язок щодо зазначення площі земельної ділянки згідно з документами на землекористування стосується лише тих суб`єктів господарювання, які є власниками земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що другий відповідач встановив тимчасову споруду по вул. Грецька в смт. Ялта Мангушського району Донецької області, яка відповідає паспорту прив`язки зі строком дії до 16 серпня 2021 року, виданого районним архітектором Мангушської районної державної адміністрації , яка розміщена на інший території загального користування, тому земельна ділянка як об`єкт цивільного права в даному випадку відсутня.

Крім того, у відповідності до п. «є» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» інші території загального користування належать до об`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно із частиною четвертою статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об`єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов`язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об`єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Типовий договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 12 листопада 2013 року № 537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою» й зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 грудня 2013 року за № 2073/24605.

Другий відповідач додав до матеріалів справи копію договору від 19.02.2019 року щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою тимчасової споруди торгівельного павільйону площею 30,0 кв м., розташованого по вул. Грецька в смт. Ялта Мангушського району Донецької області., укладеного між ним як замовником та Ялтинською селищною радою як виконавцем, за умовами якого, замовник зобов`язується оплачувати пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою: інша територія загального користування, на території якого розташована тимчасова споруда - торгівельний павільйон площею 30 кв м., що знаходиться за адресою: Донецька область, Мангушський район, селище міського типу Ялта (навпроти аптеки ТОВ «Екоіллічпродукт Азовфарм» аптека №28 (колишня назва №11 ТОВ «Екоіллічпродукт»), паспорт прив`язки, реєстраційний №8 від 16.08.2016), власником якого є замовник, а виконавець зобов`язується забезпечити належне утримання прилеглої території.

Пунктом 1.2. договору сторони погодились, що замовник сплачує пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою у розмірі 4500,00 грн у рік.

Відповідно до пункту 6.1. зазначеного договору він діє до 19.02.2020 року.

При цьому, пунктом 6.3. договору передбачено, що у випадку, коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на той самий строк.

В матеріалах справи відсутні заяви сторін договору про пайову участь щодо заперечень проти продовження строку його дії, а отже зазначений договір вважається продовженим на той самий строк та на тих самих умовах, тобто таким, що діє як на момент прийняття оскаржуваного рішення так і на даний час. Доказів розірвання або визнання недійсним цього договору матеріали справи не містять.

З аналізу статей 13, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» убачається, що інші території загального користування, де розташована тимчасова споруда другого відповідача, належить до об`єкта благоустрою Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою. Цей нормативний припис забезпечує додаткове надходження коштів для поліпшення зовнішнього благоустрою, санітарного стану, забезпечення чистоти та порядку, підвищення контролю за виконанням правил благоустрою на території міста, отже, інтереси держави щодо сплати пайових внесків у цьому випадку є дотриманими.

Отже колегія суддів вважає, що господарський суд безпідставно не застосував до правовідносин, з яких виник спір, вищенаведені положення законодавства та дійшов помилкового висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову про зобов`язання другого відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 11 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2018 у справі №905/1552/16.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що прокурор не навів в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для представництва ним у суді інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастром у Донецькій області

При цьому, за твердженням другого відповідача, прокурор зловживає своїми правами, зазначаючи орган, в інтересах якого він ймовірно діє, при цьому не здійснивши обґрунтування:

- чим порушені інтереси держави;

- нездійснення або неналежність здійснення Головним управлінням Держгеокадастром у Донецькій області захист таких інтересів.

- відсутність органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний здійснювати захист інтересів держави.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким твердженням відповідача, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Органом уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), яка самостійно має право звертатися до суду з метою здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави (Головне управління Держгеокадастру у Дьонецькій області є органом державної влади та одночасно територіальним підрозділом Держгеокадастру), що підтверджується таким.

Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Згідно зі статтею 187 Земельного кодексу України контроль використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

У статті 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" також встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

За приписами статті 152 Земельного кодексу України, які кореспондуються з приписами статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у т.ч. за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах; за проведенням землеустрою; виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Враховуючи викладене, органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різні функції, а саме:

- функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності;

- функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 920/1/18, від 05.02.2019 у справі № 910/7813/18.

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Прокурор звернувся у цій справі з позовом на захист прав та інтересів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку, тобто органом, уповноваженим на виконання функцій держави у правовідносинах, з яких виник спір.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, зроблено висновки, зокрема, про наступне.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 26.02.2018 № 69-2434 вих-18 прокурором повідомлено ГУ Держгеокадастру у Донецькій області про звернення із позовом у даній справі. (а.с. 52 т. 1)

При цьому, про обставини, на які посилається прокурор в позовній заяві як на підставу позову у даній справі, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області в повній мірі стало відомо під час проведення 29.09.2017 перевірки прийнятих Ялтинською селищною радою Мангушського району Донецької області рішень, в тому числі щодо і спірного рішення.

Проте, після здійснення зазначеної перевірки ГУ Держгеокадастру у Донецькій області тривалий час не було здійснено жодних дій, спрямованих на самостійне подання позову та не було висловлено жодних заперечень проти подання позову прокурора після отримання повідомлення про звернення із позовом у даній справі. При цьому, листом від 14.12.2017 за №10-5-0.41-1240/90-17 ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Управління з контролю за використанням та охороною земель повідомило начальника Мангушського відділення Маріупольської місцевої прокуратури №1 про порушення земельного законодавства, встановленого під час перевірки відповідності чинному законодавству рішень, прийнятих Ялтинською селищною радою у період з 01.01.2011 по 10.09.2017 та просило прокуратуру звернутись з позовом до суду для примусового розірвання договорів особистого сервітуту у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». (а.с. 25 т. 1)

Зазначені обставини свідчать про бездіяльність державного органу, до компетенції якого віднесені повноваження звернутися із відповідним позовом до суду за захистом інтересів держави у правовідносинах, з яких виник спір у даній справі, а тому прокурором цілком правомірно подано позов в цій справі в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області.

При цьому, прокурором у позовній заяві було чітко вказано на те, що інтереси держави, яка здійснює особливу охорону землі як національного багатства в силу статті 14 Конституції України, порушуються недотриманням першим та другим відповідачами вимог законодавства щодо землекористування, зокрема ст.ст.401-404 Цивільного кодексу України, ст.ст.98, 100 Земельного кодексу України.

З урахуванням встановлених по справі обставин та доказів, наданих сторонами на їх підтвердження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання другого відповідача звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, вартістю 12 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

Судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 270, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 скасувати в частині задоволення позову про зобов`язання фізичної особи-підприємця Балас Марину Василівну звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 12 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про зобов`язання фізичної особи-підприємця Балас Марину Василівну звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 11 271,00 грн, розташовану у смт. Ялта Мангушського району Донецької області по вул. Грецька (навпроти аптеки №11 ТОВ "Екоіллічпродукт"), привівши її у попередній стан.

В решті рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 залишити без змін.

Абзац 5 та абзац 6 рішення Господарського суду Донецької області від 21.03.2019 у справі №905/453/18 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни (дата народження невідома, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) 881,00 грн відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Ялтинської селищної ради Мангушського району Донецької області (87450, Донецька область, Мангушський район, смт. Ялта, вул. Грецька, б.21, ) на користь Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) 881,00 грн відшкодування судових витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви».

Стягнути з Донецької обласної прокуратури (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця Балас Марини Василівни (дата народження невідома, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 5286,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.03.2021

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов