СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Справа № 913/561/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Сіверін В.І. , суддя Терещенко О.І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко О.В.

представників сторін:

позивача - Андрєєв А.М. (довіреність №15 від 20.12.2021, свідоцтво №986 від 28.07.2011);

відповідача - Дядько Г.П. (Наказ №10 від 23.02.2018, копія Статуту - п 6.6.2, виписка з ЄДРЮОФОПГФ);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (вх.№603Л/1-43) на рішення господарського суду Луганської області від 26.01.2021 (суддя Є.А.Лісовицький, повний текст рішення складено 03.02.2021) у справі №913/561/20

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз", м.Сєвєродонецьк, Луганська область

до Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа", м. Лисичанськ, Луганська область

про стягнення 13016887,83 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в загальній сумі 13016887,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Типового договору розподілу природного газу № 09420DB58XAT016, укладеного між Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" в особі Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства - філії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" та Комунальним підприємством "Лисичанськтепломережа" шляхом підписання заяви приєднання від 01.01.2016.

Рішенням господарського суду Луганської області від 26.01.2021 у справі №913/561/20 (суддя Є.А.Лісовицький ) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" основний борг в сумі 3631241,55 грн., 3% річних в сумі 203762,95 грн., інфляційні втрати в сумі 35377,56 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 58055,73 грн., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 26.01.2021 у справі №913/561/20 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 646505,77 грн. пені та прийняти в цій частині нове про задоволення позовних вимог. Просить вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом невірно застосовано положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" № 85-VIІІ, оскільки між сторонами існують договірні відносини з розподілу газу та не виникло договірних відносин з постачання енергетичних ресурсів та відповідно їх споживання.

23.02.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №913/561/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" на рішення господарського суду Луганської області від 26.01.2021 у справі №913/561/20. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу позивача (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали. Призначено справу до розгляду на "31" березня 2021 р. о 12:00 год.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 31.03.2021 з`явився представник позивача, який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" в особі Лисичанського міжрайонного управління по експлуатації газового господарства - філії Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (зараз перейменовано в Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз", надалі - Оператор ГРМ) та Комунальним підприємством "Лисичанськтепломережа" (надалі - Споживач) було укладено Типовий договір розподілу природного газу № 09420DB58XAT016 (надалі - договір) шляхом підписання 01.01.2016 заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Цей типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи (п. 1.1 договору).

В п. 1.2 договору визначено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2018 року № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).

У відповідності до пункту 1.3 цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

За цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1. договору).

Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ (п. 2.2. договору).

Згідно п. 6.1. договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

У відповідності до п. 6.2. договору, тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для cторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3. договору).

Пунктом 6.4. договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Згідно з п. 6.6. договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюються відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором та чинним законодавством України (п. 8.1. договору).

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У відповідності до п. 12.1. договору, цей договір укладається на невизначений строк.

За умовами п. 12.3. договору, цей договір може бути розірваний за згодою сторін або за ініціативою споживача у порядку, визначеному законодавством України. На підставі договору доручення який було укладено між АТ "Луганськгаз" та ТОВ "Луганськгаз збут", згідно з яким ТОВ "Луганськгаз збут" уповноважений приймати на власні банківські рахунки грошові кошти, що надходять в рахунок погашення заборгованості по типовому договору № 09420DB58XAT016 від 01.01.2016.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу", за договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначаються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015 №2494, зареєстрованого Міністерством юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824.

Пунктами 1, 2 Глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Місцевим судом встановлено наявність між сторонами договірних відносин щодо розподілу природного газу для споживачів, що не є побутовими, шляхом укладення Типового договору розподілу природного газу від 01.01.2016 згідно заяви-приєднання № 09420DB58XAT016.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

На виконання умов договору протягом лютого - серпня 2020 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 12730932,43 грн., що підтверджується актами надання послуг з розподілу газу: № 259 від 29.02.2020 на суму 1776895,33 грн., № 477 від 31.03.2020 на суму 1776895,33 грн., № 689 від 30.04.2020 на суму 1776895,33 грн., № 897 від 31.05.2020 на суму 1776895,33 грн., № 1103 від 30.06.2020 на суму 1776895,33 грн., № 1312 від 31.07.2020 на суму 1923227,89 грн. та № 1525 від 31.08.2020 на суму 1923227,89 грн. складеними та підписаними позивачем та відповідачем.

Як зазначає позивач, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість за надані послуги з розподілу газу за період з 01.02.2020 по 31.08.2020, яка станом на 11.09.2020 складає 12131241,55 грн.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з відповідача основний борг за період з 01.02.2020 по 31.08.2020 в сумі 12131241,55 грн., а також пеню за період з 11.12.2019 по 11.08.2020 в сумі 646505,77 грн., 3% річних за загальний період з 11.11.2017 по 11.09.2020 в сумі 203762,95 грн. та інфляційні втрати за загальний період з грудня 2017 року по серпень 2020 року в сумі 35377,56 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення частково основної заборгованості, інфляційних та річних, місцевим суд визнав їх обґрунтованими та доведеними.

Суд першої інстанції врахував часткову оплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 8500000,00 грн. після відкриття провадження у справі та відмовив в позові в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення пені, місцевий суд вказав, що позивач є енергопостачальною компанією, а відповідач є виробником житлово-комунальних послуг, що здійснює свою діяльність у районі проведення антитерористичної операції, а також враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно здійснювались платежі за спожиті енергетичні ресурси, господарський суд дійшов висновку, що на правовідносини між сторонами у даній справі розповсюджується дія Закону № 85-VIІІ, а відтак і дія мораторію на нарахування та стягнення пені.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається із тексту та прохальної частини апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 23 274,02 грн. інфляційних витрат та пені в сумі 94 473,48 грн. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Оскаржуючи зазначене рішення, позивач оспорює правомірність висновку суду першої інстанції саме щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, нарахованої на заборгованість за Договором за період з 11.12.2019 по 11.08.2020 в сумі 646505,77 грн., оскільки вважає, що суд неправомірно застосував положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Наведене позивач вважає підставою для скасування рішення суду. В іншій частині рішення господарського суду не оскаржується, обставини справи, що встановлені судом, сторонами не заперечуються.

Колегія суддів вважає доводи позивача такими, що частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

13.01.2015 було прийнято Закон України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" № 85-VIІІ (далі - Закон № 85-VIІІ), який був опублікований в газеті "Голос України" 06.02.2015 № 21 та набрав чинності з 07.02.2015.

Відповідно до ст. 1 Закону № 85-VIІІ метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2020 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Частиною 2 статті 2 Закону № 85-VIІІ встановлено мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом щодо помилковості доводів позивача, що норми Закону України № 85-VIII не підлягають застосуванню до даних правовідносин в частині дії мораторію на нарахування пені, з огляду на наступне.

Позивач зокрема і в апеляційній скарзі посилається на те, що не є енергопостачальною компанією в розумінні Закону України № 85-VIII, а також на те, що між сторонами було укладено договір про розподіл природного газу, а не про постачання природного газу.

Виходячи із положень Закону № 85-VIІІ дія мораторію на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій розповсюджується на правовідносини між енергопостачальними компаніями та підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції, в разі несвоєчасного здійснення останніми платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Законом України "Про енергозбереження" визначено, що енергозбереження - це діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів. Паливно-енергетичні ресурси в розумінні зазначеного Закону - це сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Відповідно до п. 1.5 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" енергоносії - це кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.

Отже, з наведеного вбачається, що природний газ є одним із видів енергетичних ресурсів.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи, основними видами діяльності позивача, зокрема, є: розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи та торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Відповідно п. 2.2.1 розділу 2 статуту позивача в редакції від 23.04.2019 основним видом діяльності товариства є розподіл та/або постачання газу: надання населенню, установам і організаціям, які фінансуються з державного і місцевих бюджетів, релігійним організаціям, промисловим споживачам та іншим суб`єктам господарювання послуг з розподілу природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ і скрапленого газу (п. 2.2.1.1.); придбання та постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим та нерегульованим тарифом. Придбання, реалізація та постачання споживачам скрапленого газу (пп. 2.2.1.2).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" є енергопостачальною компанією.

Судами враховано, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору розподілу природного газу.

За приписами пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Згідно п. 5.1. укладеного договору облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

У відповідності до п. 5.2. договору, визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим договором.

За визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ беруться дані комерційного вузла обліку споживача.

Згідно п. 5.3. договору за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахувань вимог цього договору (п. 5.4. договору).

Отже, з аналізу умов укладеного договору вбачається, що наслідком надання позивачем послуг з розподілу природного газу є можливість отримання (споживання) природного газу відповідачем. Таким чином, докази надання позивачем послуг з розподілу природного газу фактично є доказами того, що відповідачу було поставлено природний газ, який він споживав у відповідності до умов договору. Разом з тим, при розгляді даної справи судом було встановлено, що відповідач несвоєчасно здійснював оплату за спожиті енергетичні ресурси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua основним видом економічної діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (основний).

Відповідно до статуту Комунального підприємства "Лисичанськтепломережа" предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії.

Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" має ліцензії на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Колегія суддів зазначає, що в силу викладених обставин та приписів діючого законодавства Комунальне підприємство "Лисичанськтепломережа" є виробником житлово-комунальних послуг, місцем знаходженням та діяльності якого є м. Лисичанськ Луганської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VIІ від 02.09.2014 в редакції станом на момент нарахування пені (далі - Закон № 1669-VIІ) моментом початку Антитерористичної операції є дата набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Цей Указ набрав чинності 14.04.2014.

Статтею 2 Закону №1669-VIІ передбачено, що населені пункти, де проводилася антитерористична операція, визначаються у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку.

Розпорядженням № 1275-р від 02.12.2015 Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (надалі - Перелік).

Як вірно встановлено місцевим судом, на момент укладення договору від 01.01.2016 №09420DB58XAT016 розподілу природного газу місцезнаходженням відповідача було: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Тепла, буд. 17.

Наразі за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманої на сайті https://usr.minjust.gov.ua місцезнаходженням відповідача є: 93113, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Тепла, буд. 17.

Вказане місто включено до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Також суд бере до уваги, що Указом Президента України 30.04.2018 "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей", введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України, та згідно наказу Президента України "Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей" розпочато з 14:00 30.04.2018 операцію об`єднаних сил.

У вказаному указі не зазначено про завершення антитерористичної операції, а має місце переформатування АТО в операцію Об`єднаних сил та зміну управління військами.

Таким чином, з огляду на те, що позивач є енергопостачальною компанією, а відповідач є виробником житлово-комунальних послуг, що здійснює свою діяльність у районі проведення антитерористичної операції, а також враховуючи те, що відповідачем несвоєчасно здійснювались платежі за спожиті енергетичні ресурси, господарський суд дійшов висновку, що на правовідносини між сторонами у даній справі розповсюджується дія Закону № 85-VIІІ, а відтак і дія мораторію на нарахування та стягнення пені.

Враховуючи наведене вище, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 26.01.2021 у справі №913/561/20 в частині відмови у стягненні пені ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити про таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до господарського суду з даним позовом 24.09.2020, про що свідчать дані з поштового конверту, в якому були направлені позовні матеріали.

Після відкриття провадження у даній справі відповідач частково сплатив борг за послуги з розподілу природного газу в сумі 8500000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Так, за платіжним дорученням № 1146 від 12.10.2020 відповідачем було сплачено за розподіл природного газу за лютий-квітень 2020 року в сумі 3500000,00 грн. (т.1 а.с. 181), за платіжним дорученням № 54 від 09.12.2020 - за квітень-червень 2020 року в сумі 4000000,00 грн. (т.1 а.с. 204), за платіжним дорученням № 150 від 30.12.2020 - за червень-липень 2020 року в сумі 1000000,00 грн. (т.2 а.с. 4).

Таким чином, місцевим судом встановлено, що відповідачем частково оплачено заборгованість за надані послуги, у зв`язку з чим станом на дату розгляду справи заборгованість по основному боргу складає 3631241,55 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, апеляційним господарським судом встановлено, що на момент винесення рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 8500000,00 грн. була відсутня та позивачу було відомо про цей факт.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З аналізу наведеної норми вбачається, що господарський суд повинен закрити провадження у справі, якщо спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Проте, суд першої інстанції відмовив в позові в цій частині.

Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене та те, що на момент винесення оскаржуваного рішення між сторонам відсутній предмет спору стосовно 8500000,00 грн. основного боргу, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування рішення в цій частині та закриття провадження.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 26.01.2021 у справі №913/561/20 скасувати в частині відмови у стягнення 8500000,00 грн. основного боргу.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05.04.2021.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя В.І. Сіверін

Суддя О.І. Терещенко