ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.03.2021 Справа № 920/23/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали справи № 920/23/21

за позовом Тернопільського національного медичного університету імені

І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України

(46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 1, ),

до відповідача Фізичної особи - підприємця Арістової Анастасії Юріївни (

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

про стягнення 4279,27 грн та розірвання договору,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на його користь 4279,27 грн (з яких 2334,15 грн пеня, 1945,12 грн штраф) за невиконання зобов`язань за договором № 538 від 25.09.2020, а також просить розірвати договір № 538 від 25.09.2020, укладений між Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України та фізичною особою - підприємцем Арістовою Анастасією Юріївною; а також просить стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву від 24.12.2020 № 19/4419 (вх. № 289 від 05.01.2021) - Тернопільського національного медичного університету імені І.Я Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України залишено без руху.

01.02.2021 позивачем надано заяву від 25.01.2021 № 19/190 про усунення недоліків позовної заяви та відповідні докази в підтвердження.

Ухвалою суду від 02.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строк відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, позивачу - для наданні відповіді на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.03.2021 відкладено розгляд справи на 25.03.2021.

22.03.2021 відповідачем надано до суду опис від 22.03.2021 № 11 з додатками (звертення та відповідь на звернення).

Станом на 25.03.2021 відповідач відзив на позовну заяву суду не надав. Про розгляд справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами та у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначає позивач у позові, 01 вересня 2020 року в електронному аукціоні електронної системи закупівель Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (ТНМУ, Позивач, Покупець) було оприлюднено оголошення про проведення спрощеної закупівлі № UА-2020-09-01-007906-b на закупівлю (Код за ДК 021:2015 - 33690000-3 - Лікарські засоби різні (33696500-0 Лабораторні реактиви)).

Відповідно до Протокольного рішення відповідальної за організацію та проведення спрощених закупівель ТНМУ від 16 вересня 2020 року, визначено переможцем закупівлі та обрано постачальником товару фізичну особу - підприємця Арістову Анастасію Юріївну (Відповідач, Постачальник), пропозиція якої відповідає вимогам технічного завдання та надало цінову пропозицію з ціною - 52126,50 гр ПДВ.

25 вересня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено Договір №538 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1.Договору Продавець зобов`язується поставити Покупцю товар: І ДК 021:2015 - 33690000-3 Лікарські засоби різні (33696500-0 Лабораторні реактиви) (далі Товар), згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 3.1.Договору визначено, що сума цього Договору становить 52126,50 грн, без ПДВ.

Відповідно до п. 4.1.Договору, розрахунки проводяться шляхом сплати Покупцем грошових коштів в розмірі вартості фактично поставленого Товару, вказаного в накладній, протягом 10 календарних днів з дати підписання накладної. Розрахунки за цим Договором здійснюються у національній валюті України в безготівковій формі (п.4.2. Договору).

Пунктом п.5.1.Договору встановлено, що передача Товару здійснюється за адресою Покупця (м. Тернопіль, Майдан Волі, 1).

Відповідно до п. 5.2. Договору, Продавець зобов`язується поставити Товар протягом 2 днів з моменту отримання Замовлення від Покупця згідно з накладною в кількості, зазначеній у Замовленні.

Пунктами п.6.1., 6.2. Договору передбачено, що Покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого Товару; за відсутності претензій приймати поставлений Товар згідно з накладною.

Згідно з п. 6.2.1. Договору, Покупець має право: достроково розірвати цей Договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань Продавцем, повідомивши про це його у строк за 15 календарних днів.

Пунктом 6.2.2. Договору передбачено, що Покупець має право: контролювати поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до п.п. 6.3.1., 6.3.2. Продавець зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку Товару, якість якого відповідає умовам, установленим розділом II цього Договору.

Пунктом п. 7.1. Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим Договором.

У разі затримки передачі Товару, поставки товару не в повному обсязі, Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості (п.7.2.Договору).

Відповідно до п.8.1. Договору, Сторони звільняються від відповідальності за невиконанн або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, у разі виникнення обстави непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею Сторі (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту ї виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Несвоєчасне повідомлення про існування обставин форс-мажору та надання підтверджуючих документів позбавля відповідну Сторону права посилатися на них як на обставини, що звільняють від відповідальності за повне або часткове невиконання зобов`язання (п.8.3. Договору).

Пунктом 8.3. Договору визначено, що доказом виникнення обставин непереборної силі та строку їх дії є довідка Торгово-промислової палати України.

Відповідно до п.9.1.Договору, у випадку виникнення спорів або розбіжностей Сторон зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

У разі недосягнення Сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовом порядку (п.9.2.Договору).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а у випадку, якщо Покупець до закінчення дії Договору не отримав товар у повному обсязі, строк дії Договору автоматично продовжується до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за невиконання чи несвоєчасне виконання умов Договору, які вони допустили протягом строку дії Договор; (п.10.3.Договору).

В обгрунтування позовниї вимог, позивач зазначає, що на підставі вказаного Договору, 28 вересня 2020 рок; Позивачем (Покупцем) надіслано Відповідачу (Продавцю) на її офіційну електронну пошту Замовлення - заявку на поставку усіх реактивів згідно специфікації до вищевказаного договор; (5 найменувань) на 01 жовтня 2020 року за адресою: м. Тернопіль, Майдан Волі, 1 Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерств охорони здоров`я України.

01 жовтня 2020 року на офіційну електронну пошту Позивача (Покупця) надійшло від Відповідача (Продавця) повідомлення про те, що поставка може буті виконана лише по трьох позиціях (відповідно зазначених під номером 2,3,5 у специфікації).

Також у цьому повідомленні від 01 жовтня 2020 року Відповідачем зазначено, що товар буде доставлено у вівторок-середу (тобто, 6-7 жовтня 2020 року), що є порушеннял п.5.2.Договору, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити Товар протягом 2 днії з моменту отримання Замовлення від Покупця. Враховуючи те, що повідомлення Позивача про замовлення реактивів Відповідач отримала по електронній пошті 28 вересня 2020 року відповідно крайній строк виконання зобов`язань Відповідача щодо поставки товару згідно Договором-30 вересня 2020 року.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на те, що станом на 05 жовтня 2020 року Відповідачем зобов`язання згідно Договору виконано не було, а саме не здійснено поставку товару згідно Специфікації до Договору (5 найменувань).

У зв`язку з цим, 05 жовтня 2020 року Позивачем надіслано на юридичну адресу відповідана листа №04/3451, в якому Позивач інформував, що станом на 05 жовтня 2020 року Відповідачем не здійснено поставки замовлених реактивів відповідно до Договору №538 від 25 вересня 2020 року. У цьому листі Позивач також повідомив, що повторно подає заявку на поставку реактивів у повному обсязі згідно з специфікацією до Договору (копія додається).

В подальшому 09 жовтня 2020 року Відповідачем частково було здійснено поставку товару згідно Специфікації до Договору лише по трьох позиціях (відповідно зазначених у специфікації під номером 2,3,5).

Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною №326 від 09 жовтня 2020 току на загальну суму - 21999,00 гривень, а саме:

Набір реагентів для імуноферментного виявлення ІgМ антитіл проти антигенів коронавірусу SARS-СоV-2 В сироватці (плазмі) крові «SARS-СоV-2-ІgМ-ІФА» - 4 набори на суму - 9360,00 гривень (товар під номером 2 у специфікації).

Набір реагентів для імуноферментного виявлення ІgG антитіл проти антигенів коронавірусу SARS-СоV-2 В сироватці (плазмі) крові «SARS-СоV-2-ІgМ-ІФА» - 5 наборів на суму 11700,00 гривень (товар під номером 3 у специфікації).

ЛДГ- кінетика. Набір реактивів для визначення активності загальної лактатдегідрогенази кінетичним УФ-методом - 5 наборів на суму - 939,00 гривень (товар під номером 5 у специфікації).

Як зазначає позивач, Відповідачем було виконано поставку реактивів лише по трьох позиціях, передбачених у Специфікації до Договору, і ще й не в повному обсязі.

На виконання п.4.1.Договору Позивач провів розрахунок шляхом сплати грошових коштів с розмірі вартості фактично поставленого Товару, вказаного в накладній №326 від 09 жовтня 3020 року, а саме на суму 21999,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №78 від 09 жовтня 2020 року.

Фактичну оплату коштів Державною казначейською службою України проведено 15 жовтня 2020 року.

В подальшому 12 жовтня 2020 року Відповідачем було здійснено поставку товару згідно Специфікації до Договору лише по одній позиції (зазначеній у специфікації під номером 2).

Факт позтавки зазначе5ного товару підтверджується видатковою накладною №347 від 12 жовтня 2020 року на загальну суму - 2340,00 гривень, а саме:

- Набір реагентів для імуноферментного виявлення ІgМ антитіл проти антигенів

коронавірусу SARS-СоV-2 В сироватці (плазмі) крові «SARS-СоV-2-ІgМ-ІФА» - 1 набір

на суму - 2340,00 гривень.

Відповідно Позивач провів розрахунок шляхом сплати грошових коштів в розмірі вартості вактично поставленого Товару, вказаного в накладній №347 від 12 жовтня 2020 року, а саме на суму 2340,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №81 від 13 жовтня 2020 року.

Фактичну оплату коштів Державною казначейською службою України проведено 19 жовтня 2020 року.

16 жовтня 2020 року Позивачем надіслано Відповідачу на її офіційну електронну пошту повідомлення з вимогою терміново здійснити поставку реактивів згідно з Договором №538 від 25 вересня 2020 року та відповідно до поданого замовлення від 28 вересня 1020 року, та повторно надісланого замовлення - від 05 жовтня 2020 року.

Як заначає позивач, вирішити питання щодо виконання зобов`язань згідно з Договором шляхом неодноразових переговорів в телефонному режимі сторонам не вдавалось.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма передбачена і статтею 256 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов Договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

З метою врегулювання спору мирним шляхом, 09 листопада 2020 р Позивачем надіслано рекомендованим листом на юридичну адресу Відповідача претензію №1 за вих. номером № 04/3869 з вимогою оплатити пеню у розмірі 0,1 % вартості непоставленого товару за 39 днів затримки в розмірі 1083,71 гривень та штрафу у розмірі 1945,12 гривень, виконати всі взяті на себе зобов`язання за Договором у повному обсязі (копія додається). Фі надіслання Відповідачу претензії підтверджується копією фіскального чеку АТ «Укрпошта» 515 від 10 листопада 2020 року (копія додається).

Відповідно до тренінгу відправлень з офіційного сайту УКРПОШТА поштове відправлення під номером № 515 вручено особисто Відповідачу 24 листопада 20 року.

17 листопада 2020 року на електронну пошту Позивача надійшов від Відповідача лис пояснення за вих. № 17-1, у якому було зазначено, що ФОП Арістова А.Ю. не має можливос поставити товар, по причині зупині виробництва відповідних реагентів на виробничих потужностях ТОВ «ХЕМА».

07 грудня 2020 року на юридичну адресу Позивача від Відповідача надійшла відповіді №24/20 від 03 грудня 2020 року на претензію Позивача.

Відповідачем повідомлено, що виконати свої зобов`язання щодо поставки товару відповідно де Договору по позиціях під номером 1 та 4 не має можливості, у зв`язку з епідеміологічнок нестабільною ситуацією, яка склалась в країні. Щодо оплати пені за 39 днів в розмірі 1083,71 гривень та штрафу в розмірі 1945,12 гривень - не погоджується, оскільки вважає, що у простроченні поставки товару її вина відсутня. Окрім цього, просить розірвати Договір шляхом укладення Додаткової угоди №1. Також, до відповіді №24/20 від 03 грудня 2020 року відповідачем було долучено лист-пояснення № 17-1 від 17 листопада 2020 року, електронне повідомлення від 11 листопада 2020 року про неможливість поставки товару та копію листа ТОВ «ХЕМА» від 16 листопада 2020 року за №08-11.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи наведене, станом на 23 грудня 2020 року у зв`язку з недопоставкою товару на суму 27787 грн 50 коп.в повному обсязі, заявленому покупцем, позивачем нараховану відповідачу пеню та штраф, які відповідно до поданого розрахунку становлять: пеня 2334 грн 15 коп та штраф у розмірі 1945 грн 12 коп.

Судом встановлено, що відповідач не виконав договірних зобов`язань щодо поставки товару у строк обумовлений у договорі..

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин другої та третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі затримки передачі товару, поставик товару не в повному обсязі, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачується штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом другим частини першої статті 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в частині сьомій статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом частини другої статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина перша статті 173 Господарського кодексу України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні статей 173 та 230 Господарського кодексу України пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.09.2019 у справі N 904/5770/18.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2334 грн. 15 коп. та штрафу в сумі 1945 грн 12. коп.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що відповідач свого обов`язку з поставки товару, передбачених Договором не виконав, що є істотним порушенням договору, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині розірвання договору являються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним:

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що позов задоволено повністю, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Арістової Анастасії Юріївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, 1, ) 2334 (дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 15 коп. пені, 1945 (одна тисяча дев`ятсот сорок п`ять)гривень 12 коп. штрафу, 4204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Розірвати Договір № 538 від 25 вересня 2020 року, укладений між Тернопільським національним медичним університетом імені Ї.Я.Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України та фізичною особою-підприємцем Арістовою Анастасією Юріївною.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.03.2021.

Суддя С.В. Заєць