ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 справа № 914/111/21

місто Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандеро», м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Стобуд+», м.Миколаїв Львівська область

про стягнення 259479,50грн.

Суддя Щигельська О.І.

Секретар судового засідання: Зарицька О.Р.

Представники сторін

від позивача: Бірсан Є.М. адвокат

від відповідача: не з`явився

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд».

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандер» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стобуд+» про стягнення 259479,50грн., з яких 250000,00грн. безпідставно набутих коштів, 2479,50грн 3% річних та 7000,00грн. інфляційних втрат.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 21.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні 08.02.2021.

В судове засідання 08.02.2021 сторони явки повноважних представників не забезпечили, відтак, ухвалою суду розгляд справ відкладено на 22.02.2021.

В судове засідання 22.02.2021 сторони явки повноважних представників повторно не забезпечили, ухвалою суду розгляд справ відкладено на 15.03.2021.

В судовому засіданні 15.03.2021 оголошено про відкладення розгляду справи на 22.03.2021.

17.03.2021 в системі документообігу суду за вх.№6615/21 зареєстровано клопотання ТОВ «Сандеро» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 19.03.2021 вказане клопотання задоволено та ухвалено проведення судового засідання в режимі відеоконференції здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EаsyCon» (https://easycon.com.ua/); забезпечити участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандеро» в судовому засіданні у справі №914/111/21, призначеному на 22.03.2021 в режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному,цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 №196.

В судовому засіданні 22.03.2021 представник позивача в режимі відеоконференції з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Відповідачем явки повноважного представника в судове засідання 22.03.2021 повторно не забезпечено, заперечень та/або відзиву на позовну заяву не подано, поважності причин неявки суду не повідомлено, хоча про розгляд справи його повідомлено належним чином.

Так, кореспонденція надсилалась судом на адресу місцезнаходження ТОВ «Стобуд+», вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 81600, Львівська обл., Миколаївський р-н, м. Миколаїв, вул. Устияновича, буд. 14. Так, з відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що надіслану судом копії ухвали про відкриття провадження у справі від 21.01.2021, а також ухвал від 08.02.2021, 22.02.2021 та 15.03.2021 вручено відповідачу. Окрім того, оскільки ТОВ «Стобуд+» було відомо про наявність в суді господарського спору, воно повинно було в розумні інтервали часу вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу та має право вирішити спір за наявними матеріалами.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Позивач стверджує, що в червні 2020 здійснив безготівковий переказ грошових коштів в сумі 250000,00грн. на банківський рахунок відповідача ТОВ «Стобуд+». Проте, між вказаними особами відсутні будь-які правовідносини, договір не укладався, будь-які зобов`язання не узгоджувались та будь-яких дій щодо набуття, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків не виникало. Оскільки вказані кошти отримано відповідачем безпідставно, ТОВ «Сандеро» в липні 2020 року направлено на адресу ТОВ «Стобуд+» вимогу про їх повернення. Попри отримання такої вимоги, кошти позивачу не повернено. Зазначене зумовило звернення ТОВ «Сандеро» до суду із позовною заявою, в якій окрім зазначених 250000,00грн. безпідставно набутих коштів до стягнення з відповідача заявлено також 2479,50грн 3% річних та 7000,00грн. інфляційних втрат.

Аргументи відповідача

Відповідач заперечень та/або відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

19.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сандеро» (позивач по справі) перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Стобуд+» (відповідач по справі) UA300,00грн. на підставі платіжного доручення №33 із призначенням платежу сплата за портландцемент згідно рах. №620 від 18.06.2020, у т.ч. ПДВ.

Зазначене також підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку ТОВ «Сандеро» 19.06.2020.

Водночас, позивач стверджує, що між ним та відповідачем відсутні будь-які правовідносини, договір не укладався, будь-які зобов`язання не узгоджувались та будь-яких дій щодо набуття, зміни чи припинення цивільних прав та обов`язків не виникало.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано, рахунок №620 від 18.06.2020 та будь-який документ, що свідчив би про наявність договірних чи інших правовідносин між сторонами, до матеріалів справи не долучено.

23.07.2020 ТОВ «Сандеро» звернулось до ТОВ «Стобуд+» із вимогою №23/07-1 про повернення помилково отриманих коштів в розмірі 250000,00грн. шляхом перерахування коштів протягом 5 календарних днів з моменту отримання вимог на рахунок позивача. Вказану вимогу надіслано цінним листом. З відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що така кореспонденція отримана ТОВ «Стобуд+» 08.08.2020, проте залишена без відповіді та задоволення.

Зазначене зумовило звернення ТОВ «Сандеро» до суду із позовною заявою, в якій окрім зазначених 250000,00грн. безпідставно набутих коштів до стягнення з відповідача заявлено також 2479,50грн 3% річних та 7000,00грн. інфляційних втрат, нарахованих у відповідності до ст.625 ЦК України.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема інші юридичні факти. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл.83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч.3 ст.1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зі змісту вищевказаної норми вбачається, що для з`ясування чи набула особа відповідного зобов`язання, визначеного ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримані останнім від позивача як оплату за товар згідно рахунку.

В той же час, відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України, обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) повинен бути встановлений договором.

Відповідно до ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч.2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч.3).

Як встановлено ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п.1 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що сторонами укладено договір в один із наведених способів.

Відтак, факт набуття особою, а саме відповідачем, майна за рахунок іншої особи та відсутність для цього підстав підтверджено поданими доказами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми та інфляційні нарахування відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Зазначене кореспондує позиції Великої палати Верховного суду, викладеній в постанові від 10.04.2018 по справі №910/10156/17.

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, перевіривши підстави, строки та правильність відповідних нарахувань, суд, дійшов висновку, що вимога ТОВ «Сандеро» про стягнення з відповідача 2479,50грн. 3% річних, нарахованих за період з 18.08.2020 по 16.12.2020, та 7000,00грн. інфляційних втрат, нарахованих з врахуванням індексів вересня-листопада 2020 року, підлягає до задоволення в повному обсязі.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандеро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стобуд+» про стягнення 250000,00грн. безпідставно набутих коштів, 2479,50грн 3% річних та 7000,00грн. інфляційних втрат обґрунтовані матеріалами справи та підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір в розмірі 3892,20 грн. покладається на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стобуд+» (81600, Львівська обл., Миколаївський р-н, м. Миколаїв, вул. Устияновича, буд. 14; ідентифікаційний код 39887701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандеро» (49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 26; ідентифікаційний код 40390886) 250000,00грн. безпідставно набутих коштів, 2479,50грн 3% річних, 7000,00грн. інфляційних втрат та 3892,20 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 29.03.2021

Суддя О.І. Щигельська