УХВАЛА

м. Київ

01.04.2021Справа № 910/4759/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГІПС» про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ЛАБ» про стягнення заборгованості в розмірі 22 145, 64 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГІПС» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ЛАБ» про стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар в загальному розмірі 22 145, 64 грн.

Розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі судового наказу з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Частиною першою статті 148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із наведеним кореспондуються положення п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, якими визначено, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Проте, зі змісту поданої заяви вбачається, що заявлена до стягнення заборгованість виникла внаслідок невиконання боржником обов`язків за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб (в усній формі).

Таким чином, в межах спірних правовідносин, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГІПС» заявляє вимоги, за якими не може бути видано судовий наказ.

Пунктом 3 частини 1 статті 152 ГПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку наказного провадження, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 148, 152, 153, 154, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГІПС» у видачі судового наказу за вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «БУД ЛАБ» про стягнення заборгованості в розмірі 22 145, 64 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, що передбачені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова