РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 922/116/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Фізична особа-підприємець Майба Олександр Миколайович,

ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-транспортна компанія "Віалан",

, вул. Соборності, 40, смт Козелець, Чернігівська область, 17000

Предмет спору: про стягнення 49 635,25 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Майба Олександр Миколайович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-транспортна компанія "Віалан", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 49635,25 грн заборгованості, з яких 47 726,21 грн сума основної заборгованості за поставлений товар та 1 909,04 грн пені.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.01.2021 вказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області.

Ухвалою суду від 08.02.2021 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 08.02.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу - п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

У зв`язку з відсутністю фінансування на оплату поштових послуг, копії вказаної вище ухвали суду учасникам справи в паперовій формі засобами поштового зв`язку не направлялись.

10.02.2021 копія ухвали суду від 08.02.2021 була направлена на електронну адресу представника позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.03.2021 від представника позивача Мусаєва Тарлана Сейюб Огли надійшла заява про вступ у справу як представника, у якій він просив надати доступ до електронної справи №922/116/21. Отже, позивач обізнаний про відкриття провадження у цій справі.

Оскільки у суду відсутні відомості про електронну адресу відповідача, 02.03.2021 на номер телефону ТОВ «Агро-транспортна компанія «Віалан» - , зазначений у витязі з ЄДР, за допомогою мобільного додатку Viber була відправлена копія ухвали суду від 08.02.2021. Вказане повідомлення було доставлено адресату, про що свідчать відмітки «??» під цим повідомленням. Такий статус повідомлення «доставлено» у додатку Viber є загальновідомою обставиною.

Крім того, 03.03.2021 відповідне повідомлення додатково продубльовано секретарем судового засідання за вказаним номером телефону телефонограмою.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 17.03.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 4-Я від 26.08.2020 в частині сплати коштів за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 47 726,21 грн, на яку позивачем нараховано 1 909,04 грн пені.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

26.08.2020 між Фізичною особою-підприємцем Майбою Олександром Миколайовичем (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТК «Віалан» (далі - Покупець) було укладено договір поставки №4-Я (далі - Договір) (а.с. 16-17).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця ячмінь урожаю 2020 року (далі - Товар) за ціною, якістю, кількістю та на умовах, узгоджених з Покупцем і вказаних у додатках до даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар та здійснити його оплату.

У момент передачі Товару Постачальник повинен надати Покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру, видаткові накладні, ТТН. Податкова накладна повинна бути датована моментом виникнення податкового зобов`язання, заповнена та зареєстрована в ЕРПН згідно з вимогами ст. 187, 201 Податкового кодексу України у строки, визначені Податковим кодексом України (п. 1.4 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору ціна Товару визначається у додатках до цього Договору і дійсна протягом строку здійснення поставки, вказаного у відповідному додатку.

Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару у строк, вказаний у відповідному додатку до даного Договору (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 4.4 Договору ненадання Постачальником документів, зазначених у п. 1.4, 10.6 цього Договору, або надання документів, що не відповідають умовам Договору або нормам чинного в Україні законодавства при прийманні Товару, може бути підставою для відмови Покупця від приймання Товару.

Покупець вправі прийняти Товар за відсутності чи невірному оформленні документів, передбачених даним Договором, чи деяких з них. У цьому випадку перелік відсутніх документів, котрі повинні бути надані Постачальником, надаються Покупцю протягом доби з моменту приймання Товару Покупцем. Постачальник несе повну відповідальність за негативні наслідки, спричинені ненаданням вищезазначених документів або їх неналежним оформленням.

Відповідно до п. 5.1 Договору Покупець проводить попередню оплату за Товар, поставка якого передбачається даним Договором, впродовж 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення Постачальником відповідного рахунку-фактури - 80%, а решту 20% - після реєстрації податкової накладної, отримання оригіналів видаткової накладної, ТТН, договору. Постачальник зобов`язується реєструвати податкові накладні в день надходження коштів.

У п. 6.3 Договору сторони погодили, що за порушення строків здійснення оплати, передбачених у п. 5.1 цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми заборгованості за кожний день прострочення виконання зобов`язання.

Договір діє до 30.08.2020 та може бути пролонгованим до повного виконання (п. 9.2 Договору).

26.08.2020 сторонами підписано Додаток №1 Договору на поставку ячменю 3-го класу урожаю 2020 року, у кількості 48,0 тон, за ціною 4 900,02 грн з ПДВ; вартість Товару, який поставляється, становить 235 200,96 грн; термін поставки - до 30.08.2020 (а.с. 18).

Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №4 від 26.08.2020 на оплату ячменю урожаю 2020 року, у кількості 48,140 тон, на загальну суму 235 886,97 грн (а.с. 20).

Відповідно до умов Договору та Додатку №1 до нього позивач поставив, а відповідач прийняв ячмінь урожаю 2020 року на загальну суму 235 886,97 грн, на підтвердження чого позивач надав видаткові накладні №1 від 27.08.2020 на суму 123 676,50 грн, №2 від 28.08.2020 на суму 112 210,47 грн, товарно-транспортні накладні №1 від 27.08.2020, №2 від 28.08.2020, довіреність №18 від 26.08.2020 (а.с. 19, 21-24).

У вказаних видаткових накладних, складених позивачем, міститься інформація про те, що ФОП Майба О. М. є платником єдиного податку 3 групи (3%), платник ПДВ.

Позивач зазначає, що відповідач частково розрахувався за поставлений йому товар, а залишок несплаченої заборгованості становить 47 726,21 грн.

Доказів часткової оплати відповідачем за поставлений товар, у т.ч. передоплатою, позивач суду не надав.

Позивач склав і підписав акт звірки взаєморозрахунків за період з 26.08.2020 по 03.11.2020, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за Договором станом на 04.11.2020 становила 47 726,21 грн (а.с. 25). Вказаний акт не підписаний відповідачем.

11.11.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію №1 від 10.11.2020, у якій просив останнього у п`ятиденний строк з моменту отримання претензії сплатити заборгованість за Договором у розмірі 47 726,21 грн. Зазначена претензія не була вручена відповідачу та повернута відділенням поштового зв`язку відправнику (а.с. 26-28).

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 220 Господарського кодексу України визначено, що боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором (ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України).

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

Як встановив суд, на виконання умов Договору та Додатку №1 до нього позивач поставив відповідачу Товар - ячмінь урожаю 2020 року на загальну суму 235 886,97 грн.

За умовами п. 5.1 Договору Покупець проводить попередню оплату за Товар, поставка якого передбачається даним Договором, впродовж 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення Постачальником відповідного рахунку-фактури - 80%, а решту 20% - після реєстрації податкової накладної, отримання оригіналів видаткової накладної, ТТН, договору. Постачальник зобов`язується реєструвати податкові накладні в день надходження коштів.

У позовній заяві позивач зазначив про те, що відповідач частково розрахувався за поставлений Товар, а залишок несплаченої заборгованості становить 47 726,21 грн.

Первинних документів, які містять відомості про фінансові операції, що здійснювались між позивачем та відповідачем, а саме щодо сплати коштів за отриманий за Договором Товар, позивач суду не надав.

Фактично єдиним доказом, який позивач надав на підтвердження здійснення відповідачем оплат та існування спірної заборгованості саме у розмірі 47 726,21 грн, є акт звірки взаєморозрахунків, складений ним особисто, проте який не був підписаний відповідачем.

У наданому позивачем акті звірки взаєморозрахунків відображені господарські операції за Договором щодо поставки відповідачу Товару на загальну суму 235 886,97 грн та про здійснення відповідачем оплати 27.08.2020 у загальному розмірі 188 160,76 грн.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Таким чином, суд вважає, що акт звірки взаєморозрахунків, непідписаний уповноваженою особою відповідача (боржника), за відсутності первинних документів щодо проведення розрахунків за отриманий Товар, не є доказом, що підтверджує здійснення відповідачем оплати саме у такому розмірі та у такі дати, які вказані в акті, та не свідчить про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу з оплати отриманого за Договором товару саме у розмірі 47 726,21 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів належними і допустимими доказами часткову сплату відповідчаем за отриманий Товар у розмірі 188 160,76 грн, внаслідок чого суд позбавлений можливості дослідити дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами та встановити обставини щодо порушення відповідачем строків здійснення попередньої оплати за Договором.

Щодо сплати 20% вартості Товару (остаточного розрахунку) за Договором суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1. 4, 4.4 Договору у момент передачі Товару Постачальник повинен надати Покупцю наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру, видаткові накладні, ТТН. Податкова накладна повинна бути датована моментом виникнення податкового зобов`язання, заповнена та зареєстрована в ЕРПН згідно з вимогами ст. 187, 201 Податкового кодексу України у строки, визначені Податковим кодексом України. Постачальник несе повну відповідальність за негативні наслідки, спричинені ненаданням вищезазначених документів або їх неналежним оформленням.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Сторони у п. 5.1 Договору встановили, що термін виконання відповідачем свого зобов`язання з оплати за поставлений Товар у розмірі 20% від його вартості визначається вказівкою на подію, яка неминуче має настати, тобто з моменту реєстрації податкової накладної.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Отже, за умовами Договору початок перебігу строку на оплату Товару у розмірі 20% від його вартості та, відповідно, закінчення такого строку пов`язується саме з датою реєстрації податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виключно після складання та реєстрації податкової накладної покупець має змогу включити суму ПДВ до податкового кредиту, а тому реєстрація податкової накладної є не лише формальною дією і обов`язком продавця, а безпосередньо впливає на і надає можливість відповідачу реалізувати свої інтереси.

Позивач, який є платником ПДВ, доказів складання та реєстрації податкових накладних на поставку товару за видатковими накладними №1 від 27.08.2020 на суму 123 676,50 грн, №2 від 28.08.2020 на суму 112 210,47 грн суду не надав.

Крім того, позивачем у позовній заяві не зазначено жодних обставин щодо складання та реєстрації податкових накладних, надання їх відповідачу.

Таким чином, за відсутності доказів виконання позивачем передбачених п. 1.4, 5.1. Договору обов`язків неможливо встановити початок перебігу та закінчення строку на оплату 20% від вартості поставленого Товару.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сама лише відсутність заперечень учасника судового процесу щодо тих чи інших обставин (наприклад, неподання відзиву на позовну заяву) не свідчить про визнання ним таких обставин: "мовчазне" визнання обставин зі змісту процесуального закону не випливає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Крім того, за умовами п. 4.4 Договору Постачальник несе повну відповідальність за негативні наслідки, спричинені ненаданням Покупцю документів, зазначених у п. 1.4, 10.6 цього Договору.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що строк оплати 20% вартості поставленого за Договором Товар не настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушеного права на момент звернення до суду, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Товар за Договором у розмірі 47 726,21 грн є неправомірною та задоволенню не підлягає.

При цьому, позивач не позбавлений права після настання обставин, наведених в п. 5.1 Договору, відповідно до ст. 530 ЦК України звернутись з відповідною вимогою до відповідача, у т.ч. у судовому порядку.

Щодо заявленої до стягнення пені.

Позивач також просить стягнути з відповідача 1 909,04 грн пені за період з 01.09.2020 по 31.12.2020, нарахованої на суму заборгованості за Договором у розмірі 47 726,21 грн.

У зв`язку з тим, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 47 726,21 грн, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення з відповідача 1 909,04 грн пені, нараховану на таку заборгованість.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун