РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2021Справа № 910/18959/20
За позовом Акціонерного товариства Комерційного банку « Приватбанк »

До 1. Товариства з обмеженою відповідальністю « Промислова корпорація « Пром Еспорт »

2. Товариства з обмеженою відповідальністю « Люксор Трейд »

Про визнання договору недійсним

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Окуджава Г.Л.

Представники сторін:

Від позивача Герасименко М.В. - предст.

Від відповідача - 1 Акуленко А.В. - адвокат.

Від відповідача - 2 не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк » звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів - товариства з обмеженою відповідальністю « Промислова корпорація « Пром Еспорт » та товариства з обмеженою відповідальністю « Люксор Трейд » про визнання недійсним договору № 300720/02-БВ купівлі - продажу цінних паперів від 30.07.2020 р., що укладений між товариством з обмеженою відповідальністю « Промислова корпорація « Пром Еспорт » та товариством з обмеженою відповідальністю « Люксор Трейд ».

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.12.2020 р. відкрите провадження у справі № 910/18959/20, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначення судового засідання на 28.01.2021 р.

Ухвалою від 28.01.2021 р. розгляд справи відкладався до 11.02.2021 р., у зв`язку з нез`явленням у судове засідання представника відповідача - 2.

27.01.2021 р. через канцелярію суду представник позивача надав клопотання про витребування у відповідача-1 та відповідача-2 доказів: копії статуту, копії виписок з рахунків, копії розпоряджень управителя рахунків у цінних паперах, копії балансу тощо.

Ухвалою від 11.02.2021 р. клопотання про витребування доказів задоволено та відкладено розгляд справи на 11.03.2021 р.

Ухвалою від 11.03.2021 р. у зв`язку з нез`явленням у судове засідання представника відповідача - 2 розгляд справи відкладався до 18.03.2021 р.

Представник відповідача - 1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача - 2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив і відзив на позовну заяву суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України справа розглядається без участі представника відповідача - 2 за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача - 1, суд -

В С Т А Н О В И В:

30.07.2020 р. між товариством з обмеженою відповідальністю « Промислова корпорація « Пром Еспорт » ( відповідачем - 1, покупцем ) та товариством з обмеженою відповідальністю « Люксор Трейд » ( відповідачем - 2, продавцем ) був укладений договір № 300720/02-БВ купівлі - продажу цінних паперів.

Відповідно до умов вказаного договору відповідач - 2 зобов`язався передати у власність відповідача - 1 цінні папери, а саме: інвестиційні сертифікати іменні, позабіржеві, бездокументарні, емітентом яких є: ТОВ « Брента капітал » ( пайовий венчурний інвестиційний фонд « Пегас Інвест » недиверсифікованого виду закритого типу ) у кількості 57702 шт., ціна за пакет ЦП 125850000,00 грн., а останній зобов`язався прийняти та оплатити вказані папери.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що вказаний договір з боку відповідача - 1 та з боку відповідача - 2 був підписаний неуповноваженими особами, а саме: з боку відповідача - 1 договір підписаний директором Єськовим Ігорем Григоровичем, а від імені відповідача - 2 договір підписаний директором Єрмоленко Юлією Володимирівною від імені якої на підставі договору доручення від 30.07.2020 р. № 300720/01-БД діяв повірений - товариство з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія « Гарант - інвест » в особі Хмелевського Дмитра Олексійовича.

Вказані особи діяли на підставі статутів, повноваження яких були обмеженні вказаними статутами.

Посилаючись на ст. 44 Закону України « Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю » позивач вказує на те, що рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Натомість, договір не містить посилань на прийняття загальними зборами продавця та покупця рішень стосовно вчинення правочину на суму 125850000,00 грн. без ПДВ, що перевищує 50 відсотків вартості чистих актів відповідача - 1 та відповідача - 2.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона ( представник ) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірної додаткової угоди сторонами були дотримані норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач всупереч вимогам вказаної статті не надав суду обґрунтованих доказів того, що спірний договір суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також не надав доказів того, що спірний договір з боку відповідача - 1 та відповідача - 2 підписані керівниками з перевищенням їх повноважень.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Пунктом 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №11 " Про деякі питання визнання правочинів ( господарських договорів ) недійсними " передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України ). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судом відповідачами були здійсненні дії, які свідчать про наступне схвалення спірного договору, а саме покупцем ( відповідачем - 1 ) було набуто право власності на майно обумовлене спірним договором - цінні папери, а продавцем ( відповідачем - 2 ) отриманий розрахунок за продані цінні папери.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовлено.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 01.04.2021 р.

Суддя В.І.Пінчук