УХВАЛА

01 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/10784/16

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021

у справі № 910/10784/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. (далі - ПАТ "Український професійний банк", позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (далі - ТОВ "ФК Аурум Фінанс", відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Гурман 2014" (далі - ТОВ "Гурман 2014", відповідач-2),

треті особи: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; 2) Національний Банк України; 3) Товариство з додатковою відповідальністю "Меблевий комбінат "Стрий"; 4) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович; 5) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смолянінова Олена Ярославівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" 09.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 (дата складення повного тексту постанови 08.02.2021) у справі № 910/10784/16, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/10784/16 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.03.2021 № 29.3-02/638 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/10784/16 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 23.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/10784/16 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі оскарження судового рішення суду на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Верховний Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі скаржник:

- на обґрунтування своєї правової позиції із посиланням на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що Північний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 19.01.2021 посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.06.2020, постанови Великої палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15 та від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16;

- вважає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- зазначає, що постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 18.09.2019 у справі 910/12028/18 розглянуто позовну ПАТ "Український професійний банк" до ТОВ "Компанія з управління активами "Практика", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" та ТОВ "Богдан-Лізинг" (далі - "Богдан- Лізинг"), про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2018 у справі № 910/17756/16 встановлено обставини нікчемності договору про відступлення права вимоги від 28.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК Аурум Фінанс", за умовами якого ПАТ "УПБ" відступив ТОВ "ФК Аурум Фінанс" право вимоги до ТОВ "Богдан-Лізинг" (далі - ТОВ "Богдан-Лізинг") за договором про відкриття траншевої кредитної лінії від 15.06.2007 № 406, договором про надання кредиту від 07.02.2008 № 12, договором застави майна від 25.01.2008 № 406-7 та договором застави майна від 07.02.2008 № 12-1.

Підсумовуючи викладене скаржник зазначає, що між ПАТ "Український професійний банк" та ТОВ "ФК Аурум Фінанс" були укладені низьку договорів відступлення права вимоги по кредитним договорам. Укладання відповідних договорів стало підставою для прийняття Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цих правочинів нікчемними відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В подальшому ПАТ "Український професійний банк" зверталося з відповідними позовами до судів з позовами про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів.

При цьому скаржник вказує, що на відмінність від постанови Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021, Касаційний господарський суд у складі Верховного суду у справі № 910/12028/18 дійшов інших (протилежних) висновків щодо нікчемності правочинів.

Верховний Суд відзначає, що одного лише посилання на підставу касаційного провадження, передбачену пунктом 2 частини другою статті 287 ГПК України, як необхідної передумови для відкриття касаційного провадження, без аргументованого обґрунтування не достатньо.

Скаржник у касаційній скарзі посилається на неправильне застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, але при цьому не зазначає, які саме норми матеріального та процесуального права судами першої та (або) апеляційної інстанцій були застосовані неправильно. Касаційна скарга не містить обґрунтування, у чому полягала помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Також скаржник посилається на відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.06.2020 та постановах Великої палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16, від 04.07.2018 у справі № 819/353/16, від 05.12.2018 у справі № 826/23064/15 та від 27.02.2019 у справі № 826/8273/16, які враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, однак при цьому скаржником не зазначено належних обґрунтувань необхідності відступлення від висновків щодо застосування норми права, викладених вищенаведених постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення.

До того ж скаржником не зазначено номер судової справи у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.06.2020, від висновку якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" вважає за необхідне відступити.

Окрім цього, посилання ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" у поданій касаційної скарзі на постанову Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 910/12028/18, в якій на думку скаржника, викладено відмінний висновок щодо нікчемності правочинів, не є належним виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини другої статті 287 цього Кодексу.

В цілому доводи касаційної скарги зводяться до власного викладення обставин справи стороною по справі та оцінки доказів, які вже були оцінені судами попередніх інстанцій. Скаржник у касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також вирішувати питання щодо достовірності доказів, додатково перевіряти докази, що виходить за межі повноважень Верховного Суду згідно з положеннями статті 300 ГПК України.

Касаційний господарський суд відзначає, що одного лише посилання скаржника як підстави для відкриття касаційного провадження - неправильне застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах - не достатньо для вмотивованого та беззаперечного висновку, що касаційна скарга відповідає вимогам статі 290 ГПК України, а касаційне провадження підлягає відкриттю на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України.

За таких обставин, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, Касаційний господарський суд зазначає, що ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" необхідно: зазначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, визначену (визначені) у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України з належним обґрунтуванням необхідності у відкритті касаційного провадження за такою підставою (підставами), зокрема обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у чітко визначеній постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Враховуючи, що касаційна скарга містить недоліки та Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а відтак, додане до матеріалів касаційної скарги клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, розглядатиметься у разі належного усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 910/10784/16 - залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка,6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова