ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа№ 910/4545/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 08.12.2020

у справі №910/4545/20 (суддя - Ковтун С.А.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 28 906, 07 грн

В С Т А Н О В И В:

Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - відповідач, Залізниця) про відшкодування неустойки за порушення терміну доставки вантажу у розмірі 28 906, 07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач під час здійснення перевезення вантажу залізничним транспортом, порушив взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг №08906/ЦТK-2018/18/158 від 12.02.2018, здійснивши доставку вантажу, згідно залізничної накладної №22586483 від 20.10.2019 з допущенням прострочення термінів доставки.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на порушення позивачем претензійного порядку, передбаченого приписами ст. 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 відмовлено у задоволенні позову. Судові витрати покладено на позивача.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем не дотримано претензійного порядку звернення до відповідача відповідно до норм Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), у зв`язку з чим відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом відповідно до ст.ст. 46, 47 УМВС.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 та постановити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване рішення у цій справі, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не було порушено претензійного порядку, встановленого УМВС. Відповідач всуперечеч приписам УМВС незаконно залишив претензію №3851 від 24.12.2020 без розгляду, а тому позивач правомірно звернувся до господарського суду за захистом своїх прав.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021, апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4545/20 за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

На підставі викладених вище правових норм, розгляд апеляційної скарги Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Також роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, скориставшись своїм правом, подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що претензія була залишена перевізником без розгляду, на підставі приписів ст. 46 УМВС. Відповідно до названої статті, таке повернення не дає претендателю права на звернення з позовом до судових органів.

Водночас, Залізниця звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивач обґрунтовуючи претензію №3851 від 24.12.2019 розрахував розмір неустойки за порушення терміну доставки вантажу в сумі 123 105, 01 грн. Проте, Підприємством з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на виконання вимог, встановлених п. 40 Правил перевезень вантажів не було долучено відповідних документів на яких ґрунтувався розрахунок неустойки за порушення терміну доставки вантажу в заявленому розмірі. Як наслідок в позовній заяві, розмір неустойки значно зменшено, що підтверджує обставину не відповідності пред`явлення вказаної претензії до порядку пред`явлення претензій згідно названих Правил.

27.01.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема останній повідомляє суд, що в тексті претензії №3851 від 24.12.2019 був зазначений не той номер вагону, внаслідок технічної помилки, однак у розрахунку до претензії, який є невід`ємною його частиною, зазначається повний перелік вагонів, які були доставлені за накладною №22586483. На думку позивача, Залізниця повернула претензію з порушенням положень УМВС. Таке повернення є неправомірним, не породжує юридичних наслідків, в тому числі не позбавляє Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" свого права на судовий захист.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 12.02.2018 Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" (замовник) та Акціонерне товариство "Українська залізниця" (перевізник) уклали договір про надання послуг №08906/ЦТЛ-2018/18/158 (надалі - Договір), відповідно до умов якого перевізник зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, надавати вантажний вагон для перевезення, та інші послуги, пов`язані з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.2 Договору перевезення - послуга, в процесі надання якої Перевізник зобов`язується доставити ввірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а Замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим Договором порядку. Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього Договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, Правил перевезення вартажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за №1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Розділами 2-6 Договору встановлено права та обов`язки сторін, вартість послуг та порядок проведення розрахунків, відповідальність сторін тощо.

Договір вступає у силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ", або вчинення Замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 до 31.12.2018. Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконання перевезення та наданні послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору (п. 12.1 Договору).

Вказаний Договір підписаний представниками перевізника та замовника та скріплений печатками сторін.

На умовах та в рамках діючого і чинного на час такого перевезення Договору відповідачем у жовтні 2019 року здійснювалось перевезення вантажу у вагонах №74944984, 74974270, 74912536, 74951781, 74954314, 75142406, 74950007, 75017079, 75073676, що оформлено залізничною накладною №22586483 зі ст. Новополоцьк Білоруської Залізниці (Республіка Білорусь) на ст. призначення Кременець Львівської залізниці (Україна).

Таким чином, між сторонами спору на підставі залізничної накладної №22586483 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні, оскільки перевезення вантажу здійснювалось залізницями України та Республіки Білорусь.

Згідно зі ст. 8 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 зі змінами та доповненнями (надалі - УМВС) порядок умов дійсної Угоди, а також спеціальні умови перевезення окремих видів вантажів встановлюються "Правилами перевезень вантажів" (додаток 1 до УМВС) (надалі - Правила перевезень вантажів).

Відповідно до параграфу 2 вказаної статті Правила перевезень вантажів містять деталізовані стандартні рішення і процедури, що забезпечують однакове тлумачення і застосування статей цієї Угоди.

Згідно з приписами пункту 7.5 Правил при перевезенні вантажу у двох або більше вагонах по одній накладній складається відомість вагонів за формою, встановленою у додатку 2 до цих Правил. По одному екземпляру відомості вагонів додається до кожного листка накладної. При цьому у зазначеному пункті вказано, що відомість вагонів є невід`ємною частиною накладної.

Приписами пункту 8 Правил перевезення вантажів встановлені пояснення по заповненню накладної. Згідно з цими поясненнями при перевезенні вантажу у 2-х або більше вагонах у графу 7 або 15 накладної (в залежності від того ким здійснено навантаження) вноситься відмітка "Дивись додану Відомість".

До накладної №22586483 від 20.10.2019 додана відомість з переліком вагонів, про що зроблено відмітку у графі 7 накладної.

Представник позивача отримав вантаж 28.10.2019 (відмітка у графі 27 накладної).

Параграфом 1 ст. 45 УМВС визначено, що якщо перевізником не був дотриманий строк доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "строк доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення строку доставки у вигляді неустойки.

У зв`язку із простроченням Залізницею термінів доставки вантажу, визначених УМВС, позивач звернувся до відповідача з претензією №3851 від 24.12.2019 про сплату 123 105, 01 грн неустойки за накладною №22586483 від 20.10.2019, посилаючись на порушення терміну доставки вантажу у вагоні №73039273.

Відповідач у своєму листі №ЦМ-У-627/20 від 17.03.2020 зазначив, що оскільки в претензії зазначено єдиний вагон №73039273, який не має відношення до Договору перевезення №2258648, претензія не може бути прийнята до розгляду по суті.

Як зазначає позивач в позовній заяві, відповідачем доставлено вантажоодержувачу вантаж із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 24 УМВС, що підтверджується календарним штемпелем на вищезазначеній залізничній накладній, та у відповідності до ст. 45 вказаної Угоди є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову відмовив.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зі змісту Договору №08906/ЦТЛ-2018/18/158 від 12.02.2018 випливає, що даний правочин за своєю правовою природою є договором, що регулюється нормами глави 64 Цивільного кодексу України та глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Водночас, за приписами ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно частини 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з законів України "Про транспорт», "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

У відповідності до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За пунктом 2 Статуту залізниць України, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

Відповідно до положень ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Судом першої інстанції вірно визначено, що правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо - паромному сполученні (параграф 1 ст. 3 УМВС )

Параграфом 1 ст. 14 вказаної УМВС передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до параграфу 1 ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії.

Згідно параграфу 2 ст. 46 УМВС претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді.

Згідно параграфу 3 ст. 46 УМВС претензія пред`являється по кожній відправці окремо за винятком: 1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися по декільком відправленням; 2) випадків, коли по декільком відправленням складено один комерційний акт, у таких випадках претензія пред`являється на всі відправлення, зазначені в комерційному акті.

Претензія по одному відправленню на суму, еквівалентну 23 швейцарським франкам і менше, не підлягає задоволенню. Якщо претензія пред`являється на більшу суму і вона визнається такою, що підлягає задоволенню в розмірі, еквівалентному 23 швейцарським франкам і менше, то ця сума відшкодування заявникові не виплачується (параграф 4 ст. 46 УМВС).

Параграфом 5 ст. 46 УМВС передбачено, що до претензії долучаються документи передбачені Правилами перевезення вантажу. Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів.

Відповідно до п. 40.2.3 Правил перевезення вантажів в разі перевищення строку доставки вантажу відправник або отримувач зобов`язані додати до претензії оригінал накладної (лист 1 накладної) і лист повідомлення про прибуття вантажу (лист 6 накладної).

При цьому, відповідно до Правил перевезення вантажів, відомість вагонів є невід`ємною частиною накладної.

Відповідно до п. 2.1 Правил перевезення вантажів вантаж по одній накладній (відправка) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 УМВС претензійні вимоги, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення розглядаються перевізником протягом 180 днів з дня її отримання.

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претенденту підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, прикладені до претензії (параграф 8 ст. 46 УМВС).

Згідно з параграфом 3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлено, якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії; якщо протягом строку на розгляд претензії перевізник повідомив особу, яка звернулася з претензією, про її відхилення повністю або частково.

Як зазначено вище, перевізник зобов`язався своєчасно доставити вантаж у вагонах №74944984, 74974270, 74912536, 74951781, 74954314, 75142406, 74950007, 75017079, 75073676, що оформлено залізничною накладною №22586483.

Позивач звертаючись до Залізниці не надав доказів того, що вантаж у вагоні №73039273, який зазначений у претензії доставлявся за накладною №22586483.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевізник правомірно не прийняв претензію №3851 від 24.12.2019 для розгляду по суті.

Слід зазначити, що статтею 46 УМВС встановлено порядок звернення з претензією, а також порядок її розгляду. Зокрема, в цій статті вказується на те, що повернення перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права звернення з позовом у судові органи.

Крім того, в статті 48 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії, а також позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються протягом 2 місяців.

Судом апеляційної інстанції перевірено, що зі змісту претензії позивача №3851 від 24.12.2019 вбачається звернення до відповідача саме з вимогами про сплату штрафних санкцій, нарахованих на підставі ст. 45 УМВС у зв`язку з порушенням термінів доставки вантажу у міжнародному залізничному сполученні щодо вагону №73039273, який не зазначено у залізничній накладній №22586483.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про недотримання позивачем претензійного порядку звернення до відповідача, який визначений нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, що виключає наявність у позивача підстав для звернення до суду з відповідним позовом відповідно до ст.ст. 46, 47 УМВС, а тому правові підстави для задоволення позову про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в сумі 28 906, 07 грн відсутні.

Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 прийнято з додержанням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" - без задоволення.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 у справі №910/4545/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Підприємством з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА".

4. Матеріали справи №910/4545/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 01.04.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова