ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/125/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши матеріали справи №916/125/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК (65031, м. Одеса, вул. Київське шосе, буд. 19, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209 )

про стягнення 188 462,18грн.

Представники сторін:

від позивача - Сон К.Е., ордер № 546008, дата видачі : 24.02.21;

від відповідача - Мартиненко М.С., ордер № 1032175, дата видачі : 19.02.21;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК про стягнення 188 462,18грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором надання та організації послуг №2605-2020 від 26.05.2020р.

Ухвалою від 25.01.2021р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК було залишено без руху.

27.01.2021р. до господарського суду надійшла заява (вх. №2460/21) від Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2021р. провадження по справі №916/125/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

22.02.2021р. за вх. №4852/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

26.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК (Перевізник) був укладений договір надання та організації послуг №2505-2020, за умовами якого перевізник зобов`язується перевезти наданий йому Замовником вантаж в міжнародному та/або в міжміському сполученні з пункту відправлення до пункту призначення і видати вантаж Вантажоодержувачеві або іншій уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник, після прийняття перевезення, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.6 договору вартість всіх перевезень та наданих послуг в рамках даного Договору сумарно становить загальну ціну Договору.

Замовник зобов`язується здійснювати оплату Перевізнику в порядку та згідно умов Заявок та Договору (п.2.1.4 договору).

Згідно п.2.2.17 договору перевізник зобов`язується, серед іншого, надати Замовнику протягом чотирьох робочих днів з моменту розвантаження автомобіля оригінали наступних документів , які є підтвердженням виконаного перевезення та підставою для оплати: рахунок-фактура по кожному рейсу; - оригінальна ТТН/CMR з відміткою вантажовідправника, перевізника, вантажоодержувача про отримання вантажу; Акт наданих послуг з обов`язковим зазначенням маршруту, вартості наданих послуг, суми ПДВ; - додатково, якщо були складені Акт про недостачу/пошкодження вантажу, акт огляду вантажу, акт запізнення, акт порушення температурного режиму, інші документи, які свідчать про порушення зобов`язань. У випадку ненадання Замовнику вищевказаних документів (надання не всіх документів), оплата за перевезення не здійснюється. При цьому Перевізник не має право притримувати вантаж в якості забезпечення Замовником зобов`язань по оплаті.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що замовник проводить оплату за відповідне перевезення на протязі двадцяти банківських днів після отримання від Перевізника всіх оригінальних документів, вказаних в п. 2.2.17 Договору, якщо інший строк оплати не вказаний в заявці, та виключно після реєстрації Перевізником виписаної ним податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до вимог Податкового Кодексу України. Сторони домовились, що перевізник зобов`язується зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних такою ж датою, що й рахунок- фактура, та акт виконаних робіт.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору, у період з червня по вересень 2020 року, за дорученням та на замовлення Відповідача, належним чином виконав перевезення та доставку вантажів у контейнерах за наступними міжнародними транспортними накладними: CMR № 279, № 5923, № 4263, № 4584, № 4680, № 6749, № 6527, № 8461, № 3491, № 5424, № 8386, № 5837, № 2029, № 8231

Окремо позивач наголошує, що жодних претензій щодо порядку, кількості і якості надання послуг за вказаними перевезеннями, на адресу Позивача не надходило, а ні від Відповідача, а ні від вантажоодержувачів, отже послуги за Договором були надані Відповідачу в повному об`ємі та в необхідній кількості та якості. Наголошує, що факт належного та повного надання Позивачем послуг з перевезення підтверджується підписанням сторонами відповідних актів без будь-яких зауважень та/або заперечень, що свідчить про повне та безумовне прийняття Відповідачем послуг перевезення вантажу за кількістю та якістю, а саме акти № Б від 04 червня 2020р. на суму 14 179,80грн, № Б від 12 червня 2020р. на суму 13 300грн., №1 від 26 червня 2020р. на суму 16020,10грн., № Б від 01 липня 2020р. на суму 12 267грн., № Б від 01 липня 2020р. на суму 13 067грн., № Б від 29 липня 2020р. на суму 12 458,30грн., № Б від 12 серпня 2020р. на суму 12419,20грн., № Б від 12 серпня 2020р. на суму 12 419,20грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., №Б від 01 вересня 2020р. на суму 12 402,80грн., № Б від 01 вересня 2020р. на суму 12402,80грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., № Б від 01 вересня 2020р. на суму 12 402,80грн.

Всього як вказує позивач було надано послуги на загальну суму 180 431,60грн., проте відповідач в порушення своїх зобов`язань за договором вартість наданих послуг не оплатив, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 180 431,60грн.

Позивач зазначає, що намагався врегулювати спір у досудовому порядку шляхом направлення на адресу Відповідача Претензії №1 від 28.12.2020 року, яка була отримана останнім 29.12.2020р. що підтверджується кур`єрською накладною.

Проте відповідна претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Крім того, відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу інфляційні витрати в сумі 6 111,60грн. та 3% річних в розмірі 1 918,98грн.

Отже, посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором надання та організації послуг №2605-2020 від 26.05.2020р., Товариство з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК звернулося до господарського суду Одеської області з позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу положень ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як встановлено судом 26.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК (Перевізник) був укладений договір надання т а організації послуг №2505-2020, за умовами якого перевізник зобов`язується перевезти наданий йому Замовником вантаж в міжнародному та/або в міжміському сполученні з пункту відправлення до пункту призначення і видати вантаж Вантажоодержувачеві або іншій уповноваженій на одержання вантажу особі, а Замовник, після прийняття перевезення, відповідно до умов цього Договору, зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (п.1.1 договору).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов Договору, у період з червня по вересень 2020 року, надано Відповідачу послуги перевезення та доставку вантажів у контейнерах за наступними міжнародними транспортними накладними: CMR № 279, № 5923, № 4263, № 4584, № 4680, № 6749, № 6527, № 8461, № 3491, № 5424, № 8386, № 5837, № 2029, № 8231.

Крім того як вбачається з матеріалів справи, факт надання послуг на суму 180 431,60грн., підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг, а саме: акти № Б від 04 червня 2020р. на суму 14 179,80грн, № Б від 12 червня 2020р. на суму 13 300грн., №1 від 26 червня 2020р. на суму 16020,10грн., № Б від 01 липня 2020р. на суму 12 267грн., № Б від 01 липня 2020р. на суму 13 067грн., № Б від 29 липня 2020р. на суму 12 458,30грн., № Б від 12 серпня 2020р. на суму 12419,20грн., № Б від 12 серпня 2020р. на суму 12 419,20грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., №Б від 01 вересня 2020р. на суму 12 402,80грн., № Б від 01 вересня 2020р. на суму 12402,80грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., № Б від 31 серпня 2020р. на суму 12 364,20грн., № Б від 01 вересня 2020р. на суму 12 402,80грн.

Абзацом 1 ч. 1. ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 договору встановлено, що замовник проводить оплату за відповідне перевезення на протязі двадцяти банківських днів після отримання від Перевізника всіх оригінальних документів, вказаних в п. 2.2.17 Договору, якщо інший строк оплати не вказаний в заявці, та виключно після реєстрації Перевізником виписаної ним податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до вимог Податкового Кодексу України. Сторони домовились, що перевізник зобов`язується зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних такою ж датою, що й рахунок- фактура, та акт виконаних робіт.

Факт отримання відповідачем оригіналів документів вказаних в п.2.217 Договору підтверджується Реєстром обліку отримання контрагентами документів (рахунки, акти надання послуг, CMR, ТТН та ін.) за 2020р.

В той же час, суд зазначає, що наданий позивачем Реєстр обліку отримання контрагентами документів (рахунки, акти надання послуг, CMR, ТТН та ін.) не містить відомостей щодо вручення відповідачу оригіналів документів по CMR № 279, акту надання послуг №Б від 04.06.2020р. на суму 14 179,80грн., а отже не містить підтвердження настання у відповідача обов`язку щодо оплати за відповідним актом.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості наданих за договором надання та організація послуг №2605-2020 від 26.05.2020р. є обґрунтованими, проте враховуючи відсутність підтвердження вручення відповідачу оригіналів документів по CMR № 279, акту надання послуг №Б від 04.06.2020р. на суму 14 179,80грн., а отже настання у відповідача обов`язку щодо оплати за відповідним актом, підлягають частковому задоволенню на суму 166 251,80грн.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором інфляційні витрати у розмірі 6 111,60грн., 3% річних у розмірі 1 918,98 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі. З огляду на те, що умовами спірного договору не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за відповідний час прострочення грошового зобов`язання у гривневому вираженні.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних та інфляційні витрати, при цьому нарахування 3% річних та інфляційних витрат було здійснено по кожному акту наданих послуг окремо.

В той же час наданий позивачем розрахунок 3% річних, на думку суду, здійснений не належним чином щодо періоду нарахування, тому суд, враховуючи приписи законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон, зроблено власний розрахунок 3% річних, без урахування акту надання послуг №Б від 04.06.2020р. на суму 14 179,80грн., згідно з яким сума 3% річних яка підлягає стягненню в межах даного позову, складає 1 707,71грн.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат, на думку суду, здійснений належним чином, проте враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за актом надання послуг №Б від 04.06.2020р., інфляційні витрати підлягають задоволенню частково в сумі 5 609,28грн.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та встановленими під час розгляду справи обставинами.

Так, заперечуючи проти позову відповідач заперечував факт отримання оригіналів документів передбачених п.2.2.17 договору, що має наслідком не настання у нього обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг.

Суд відповідні посилання відповідача оцінює критично, оскільки по-перше, факт отриманні відповідних документів підтверджується Реєстром обліку отримання контрагентами документів (рахунки, акти надання послуг, CMR, ТТН та ін.) за 2020р. копія якого надана позивачем та міститься в матеріалах справи.

По-друге жодних претензій від Відповідача, щодо порядку і якості надання послуг за замовленням, на адресу Позивача не надходило, отож послуги надані в повному об`ємі та в необхідній для Відповідача якості. Відсутність претензій підтверджує в тому числі і факт підписання сторонами договірних відносин - актів здачі-прийняття робіт, що означає прийняття послуг перевезення вантажу за кількістю та якістю.

До суду надані копії актів здачі-прийняття робіт, що підписані обома сторонами, тому посилання відповідача про неотримання таких документів (входить до переліку необхідних для оформлення документів, згідно п. 2.2.17.Договору) є не достовірною.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві на позов не заперечувався факт отриманих послуг за укладеним договором.

Також відповідач у відзиві на позов просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог по двом актам, а саме: №Б від 04.06.2020р. та №Б від 04.06.2020.

З цього приваду суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України, для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Так як встановлено судом, Позивач належним чином виконав перевезення та доставку вантажів у контейнерах за наступними міжнародними транспортними накладними: CMR № 279, № 5923, № 4263, № 4584, № 4680, № 6749, № 6527, № 8461, № 3491, № 5424, № 8386, № 5837, № 2029, № 8231, складеними у відповідності до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року (КДПВ).

Згідно ст. 4 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

Суд вказує, що у жодному із вищевказаних міжнародних транспортних накладних (CMR) Відповідач не виступав в якості а ні вантажовідправника, а ні вантажоодержувача, тому посилання Відповідача на ч. 5 ст. 315 ГК України є хибним, а заява про застосування строків позовної давності є безпідставною та не підлягає задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, проте враховуючи перерахунок 3% річних та інфляційних витрат, підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК (65031, м. Одеса, вул. Київське шосе, буд. 19, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю АВ ЛОДЖИСТИК (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, буд. 15, офіс 209 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОНТ-ТРАК (65031, м. Одеса, вул. Київське шосе, буд. 19, ) основний борг в сумі 166 251 (сто шістдесят шість тисяч двісті п`ятдесят одна)грн. 80коп., 3% річних в розмірі 1 707 (одна тисяча сімсот сім)грн. 71коп., інфляційні витрати в розмірі 5 609 (п`ять тисяч шістсот дев`ять)грн. 28коп., та судовий збір 2 603 (дві тисячі шістсот три)грн. 53коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 05 квітня 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Погребної К.Ф. з 29.03.2021 року по 02.04.2021 року у відпустці (самоізоляція).

Суддя К.Ф. Погребна