ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4019/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, будинок 1, корпус 45, офіс 21, ідентифікаційний код 34333275), що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ", 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Радабанк" (49069, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 46, ідентифікаційний код 21322127)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ідентифікаційний код 14103790)
про стягнення 3 252 370,25 грн
за участю представників учасників справи:

позивача - адвоката Стриж Л.А., Ордер Серія АХ №1032971 від 11.12.2020;

3-ї особи - не з`явився;

відповідача - адвоката Орлова О.О., довіреність б/н від 04.01.2021;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ", що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю ЗАВОД "БУДІНВЕСТ", в якій позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 3 252 370,25 грн за порушення пункту 4.1.4. договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена пунктом 7.2 Договору іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод Будінвест" та Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0.

Первісний кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту, перерахувавши на належний відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8 326 130, 12 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 38949 від 06.12.2019.

26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "АБ "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст.

26 червня 2020 року позивачем було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.06.2020. В той же день, первісний кредитор за актом приймання-передачі передав позивачу документи, що підтверджують право вимоги до відповідача.

26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "АБ "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс -Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченим 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 1568, посвідчений Дубовенко В.О., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 358.

А отже, з 26 червня 2020 року позивач набув права вимоги погашення заборгованості за Кредитним договором, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за кредитним договором та права іпотекодержателя за Договором іпотеки.

16 липня 2020 року позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та про платіжні реквізити для погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів.

Так, пунктом 4.1.4 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язується без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не передавати Предмет іпотеки в оренду, найом, лізинг.

Аналогічні встановленим умовами Договору іпотеки обов`язки іпотекодавця отримувати згоду на передачу предмета іпотеки в оренду встановлює й ч. 3 ст. 9 Закону України "Про іпотеку".

Але, як стало відомо позивачу, відповідач порушує свої обов`язки, встановлені договором іпотеки та Законом України "Про іпотеку", та вчиняє дії по передачі майна, що входить до складу предмета іпотеки, в оренду третім особам, без отримання письмової згоди іпотекодержателя.

Так, з Державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Господарським судом Харківської області з 04.12.2020 розглядається справа № 922/3937/20 за позовом ТОВ "Сервісна компанія "Скат" до ТОВ "Завод "Будінвест" про розірвання договору та стягнення коштів. При цьому, відповідач не отримував, а позивач не надавав згоди да укладення договору оренди. Попередній іпотекодержатель (АТ "АБ "Радабанк") також не надавав згоди відповідачу на укладення договору оренди, що підтверджується листом АТ "АБ "Радабанк" № 640/3/41/4-1 від 15.07.2020.

Відповідно до п. 7.2. Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем умов п. 4.1.4. Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості Предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 цього договору, за кожний випадок.

Пункт 1.3. Договору іпотеки містить визначення ринкової та заставної вартості предмета іпотеки, які є однаковими та дорівнюють 13 009 481,00 грн.

Таким чином, відповідач відповідно до умов Договору іпотеки на думку позивача повинен сплатити йому штраф у розмірі 3 252 370,25 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4019/20. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на "20" січня 2021 року о 10:30. Залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Радабанк" (49069, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 46, ідентифікаційний код 21322127).

19.01.2021 до господарського суду Харківської області надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" про стягнення штрафу в розмірі 3 252 370,25 грн за порушення пункту 4.1.4. Договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена пунктом 7.2. Договору іпотеки, без руху, у зв`язку із тим, що примірник вказаної заяви надійшов на адресу відповідача без підпису уповноваженої особи позивача. Також, у поданому клопотанні відповідач просив зобов`язати Позивача - ТОВ "КУА "Фінекс - Капітал" надіслати на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" копію позовною заяви, з копіями доданих до неї документів, у відповідності до вимог ГПК України. Крім того, відповідач просив поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та відкласти підготовче засідання на іншу дату та надати достатній час для підготовки та подання до суду відповідачем відзиву на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 20.01.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвали із занесенням їх до протоколу судового засідання від 20.01.2021 про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху; про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про зобов`язання позивача надіслати копію позовної заяви та додані до неї документи відповідачу; про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву до 01 лютого 2021 року (включно); про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання та підготовче засідання відкладено на 08 лютого 2021 р. о 10:00 год.

01.02.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №2476).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.02.2021 повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" відзив на позовну заяву (вх.2476 від 01.02.2021) та додані до нього документи без розгляду.

На електронну адресу господарського суду Харківської області 08.02.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №655), яке підписано електронним цифровим підписом представника відповідача - адвокатом Орловим О.О.

В підготовчому засіданні 08.02.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08.02.2021 про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання представника відповідача, а також те, що відповідач, як юридична особа не позбавлена права вільного вибору своїх представників та не обмежена у їх кількості, відповідачем не надано доказів неможливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника відповідача.

Також, в підготовчому засіданні 08.02.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08.02.2021 про задоволення клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України та про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів на підставі ч.3 ст.177 ГПК України.

22.02.2021 до суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи (вх. №4255), в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, пов`язану з розглядом справи №922/4019/20, згідно угоди про надання правової допомоги №2812 від 28.12.2019 у розмірі 21 000,00 грн.

23.02.2021 до господарського суду Харківської області від відповідача у справі надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на подачу відзиву на позовну заяву за вх. № 4402, в якому він просить суд поновити йому строк для подання відзиву. Також, відповідачем у справі наданий до суду та до вказаного клопотання відзив на позовну заяву за вх.№ 4402.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову, зокрема посилаючись на те, що статтею 9 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки, відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця встановлені ст. 12 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, будь який договір укладений між Іпотекодавцем як орендодавцем без письмової згоди Іпотекодержателя є нікчемним з моменту його укладення.

Як вбачається з умов укладеного договору іпотеки, відповідальність за порушення п.4.1.4 не може настати взагалі.

Тобто не може бути укладено договір оренди між Іпотекодавцем (орендодавцем) та орендарем.

У цьому випаду може бути укладений нікчемний правочин, який не породжує для стoрін договору ніяких прав та обов`язків.

При цьому, відповідальність за укладання нікчемних договорів договором іпотеки не передбачена.

Також, відповідач зазначає, що у разі якщо суд дійде висновку про те, що відповідачем все ж таки допущено порушення п.4.1.4 Договору іпотеки, відповідач просить суд зменшити розмір штрафу за вказане порушення до 100 грн, зокрема посилаючись на те, що на теперішній час у господарському суді Харківської області знаходяться 10 справ за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення неустойки на загальну суму 12 697 110,75 грн не ураховуючи суми кредитного зобов`язання, отже відповідач вважає, що за цих обставин метою кредитора є отримання невиправданих додаткових прибутків, що суперечить рішенню Конституційного Суду України, суті як договірних зобов`язань так і окремо призначенню санкцій за їх неналежне виконання, та за наявності отриманого кредиту у розмірі 8 млн. гривень розмір неустойки складає 12 697 110,75 грн, що є явною несправедливістю до боржника.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку для надання відзиву на позов, але продовжено строк для подання відзиву на позов до 23.02.2021 включно та прийнято його до розгляду.

В підготовчому судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 23 лютого 2021 року про відкладення підготовчого засідання на 11.03.2021 о 12:20 год.

01 березня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №4822).

У відповіді на відзив на позовну заяву, позивач заперечує проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема посилаючись на те, що умовами п. 4.1.4 іпотечного договору №23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., який зареєстрований в реєстрі № 1568, передбачено, що іпотекодавець (Відповідач) зобов`язується без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не передавати Предмет іпотеки в оренду, найом, лізинг. Тобто, дією Відповідача, від вчинення якої без попереднього отримання письмової згоди іпотекодержателя він зобов`язався утримуватися, є саме передача іпотечного майна в оренду.

В матеріалах справи міститься, зокрема, акт № 1 прийому-передачі від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Відповідач передав, а ТОВ "Сервісна Компанія "Скат" прийняло в користування нерухоме майно, зокрема - нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. "А/1-2" площею 209,0 м. кв. за адресою: м. Харків, вулиця Велозаводська, 1. Цим доказом підтверджується факт того, що в період дії іпотечного договору, та, відповідно, в період існування обов`язку не здійснювати передачу іпотечного майна в оренду без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, Відповідач здійснив передачу у користування третій особі предмет іпотеки. При цьому ним не була отримана письмова згода іпотекодержателя (Позивача) на таку передачу, як того вимагає п.4.1.4 іпотечного договору № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., який зареєстрований в реєстрі № 1568.

Таким чином, всі твердження Відповідача стосовно нікчемності правочину за іпотечним майном, наслідків недійсності правочину та відповідальності за укладення нікчемних договорів жодним чином не спростовують факту порушення Відповідачем умов п. 4.1.4 Договору іпотеки, оскільки порушення Відповідача полягало не в укладенні якихось правочинів, а саме у вільній, без попередньої письмової згоди іпотекодержателя, передачі третім особам права користування (передачі в оренду) іпотечного майна. При цьому, Відповідачем не спростовано ані самого факту такої передачі іпотечного майна, ані факту неотримання на таку дію попереднього письмового дозволу іпотекодержателя (Позивача).

09 березня 2021 року до суду від відповідача надійшли заперечення (вх. №5484), у наданих запереченнях відповідач зазначає, що ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" починаючи з 26 червня 2020 року не набуло права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення відповідачем виконання зобов`язань за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 та права нарахування штрафних санкцій за іпотечним договором №23019/ЮКР/0-I-1/02-1 від 06.12.2019 внаслідок укладання договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020.

Оскільки до 26 червня 2020 року ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" не було стороною Кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, то внаслідок укладання Договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020, до ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" на підставі договору про відступлення права вимоги №ВГІВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 не перейшло право нарахування штрафних санкцій, які виникли у AT "Радабанк" за Кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 до моменту укладання Договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020.

Таким чином, за Договором про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 до ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" у повному обсязі перейшли виключно права вимоги в наступному обсязі: повному обсязі права вимоги погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" за Кредитним договором станом на дату укладання Договору в розмірі 9 238 656,49 грн (заборгованість за кредитом у розмірі 8 326 130,12 грн та заборгованість за нарахованими процентами 912 526,37 грн).

Також, відповідач зазначає, що за умовами договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 за Кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу, однак позивач не має ліцензій на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та надання послуг з факторингу.

У судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 11 березня 2021 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 22.03.2021 року об 14:20 год.

22.03.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (вх. №6419), в якій останній просить суд зменшити розмір витрат позивача понесених у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у справі №922/4019/20 до 1 000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 22.03.2021 підтримав позов та просив суд його задовольнити. Також, позивач зазначив, що обставини, на які відповідач посилається у запереченнях стосовно правової природи договору про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 за Кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 не входять до предмета доказування. На думку позивача відповідач помилково вважає, що вказаний договір про відступлення права вимоги №ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 є договором факторингу, більш того означений договір не було визнано судом недійсним.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та підтримав заяву про зменшення розміру штрафу, та заяву про зменшення розміру відшкодування позивачу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Представник 3-ої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення копії ухвали господарського суду Харківської області від 11.03.2021, яку надіслано 3-ій особі у справі - 11.03.2021, що повернуто суду поштовим відділенням.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 242 ГПК України, рішення суду надсилаються учасникам справи в електронній формі, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса в особи відсутня.

За визначенням п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За приписами ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (стаття 74 ГПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника 3-ой особи, яка була належним чином повідомлена про судове засідання, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення присутнього представника позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

06 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (надалі - Позичальник) та Акціонерним товариством "Акціонерний банк "Радабанк" (надалі - Первісний кредитор) було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0 (надалі - Кредитний договір), згідно п.1.1 якого Кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8 400 000, 00 грн, зі зменшенням ліміту кредитування згідно з п.1.2 цього Кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним Договором.

Згідно п.3.1 Кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом перерахування всієї суми кредиту або його окремої частини на поточний рахунок Позичальника.

Первісний кредитор виконав зобов`язання з надання кредиту, перерахувавши на належний Відповідачу поточний рахунок грошові кошти в сумі 8 326 130, 12 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 38949 від 06.12.2019 (арк.25).

Відповідно до п.12.3 Кредитного договору кредитор має право у будь-який час відступити свої права та обов`язки за цим договором третій особі, при цьому підписанням цього договору Позичальник надає згоду на таке відступлення та додаткове погодження угоди про відступлення Позичальником не потрібне.

26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "АБ "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС-КАПІТАЛ", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" (надалі - ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ") було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст.

Згідно з п.1.1 договору про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор - ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ" зобов`язаний сплатити на користь Первісного кредитора ціну договору та прийняти в повному обсязі належні Первісному кредитору права вимоги до Боржника, Іпотекодавця - ТОВ "ЗАВОД БУДІНВЕСТ", та Поручителя - громадянка України ОСОБА_1 за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 р., укладеним між Первісним кредитором та ТОВ "ЗАВОД БУДІНВЕСТ" та Договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, Іпотекодавця та Поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, Іпотекодавця та Поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за Кредитним договором та Договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання Боржником, Іпотекодавцем та Поручителем зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у Первісного кредитора до укладання цього Договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 3.1 договору визначено, що за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому п.1.3 цього договору, Новий кредитор сплачує Первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9 238 656, 49 грн.

26 червня 2020 року позивачем було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги № ВПВ-26/0б/20-Ст від 26.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням №21 від 26.06.2020 (арк.48). В той же день, Первісний кредитор за актом приймання-передачі передав Позивачу документи, що підтверджують право вимоги до Відповідача.

Відповідно до п.1.4. договору відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 за взаємною домовленістю сторони встановили, що права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, розповсюджується в повному обсязі включаючи: право Нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення Боржником та/або Іпотекодавцем та/або Поручителем своїх зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору та Договорів забезпечення, за весь час дії Кредитного договору та Договорів забезпечення, в тому числі і до моменту укладання цього Договору.

26 червня 2020 року між Акціонерним товариством "АБ "Радабанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС-КАПІТАЛ", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" (надалі - ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ") було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 23019/ЮКР/0-І-1/02- 1, посвідченим 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 1568, посвідчений Дубовенко В.О., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 358.

Відповідно до п. 1.5. Договору про відступлення прав за іпотечним договором, Новий іпотекодержатель (Позивач) одержує право заміст первісного іпотекодержателя (АТ "АБ "Радабанк") вимагати від Іпотекодавця (Відповідач) належного виконання всіх зобов`язань за Договором іпотеки, оскільки Новий Іпотекодержатель набуває статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки, що забезпечує виконання Боржником його зобов`язань за Кредитним договором.

Згідно з п. 2.1. Договору про відступлення прав за іпотечним договором, права за Договором іпотеки вважаються переданими (відступленими) з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору про відступлення прав за іпотечним договором, з моменту передання (відступлення) прав за Договором іпотеки, Новий іпотекодержатель замінює Первісного іпотекодержателя у правовідносинах, які склалися між ним та іпотекодавцем за договором іпотеки.

26 червня 2020 року позивач набув права вимоги погашення заборгованості за Кредитним договором, права нарахування процентів за користування кредитними коштами, права нарахування комісії, неустойки, штрафу та пені за весь час прострочення Відповідачем виконання зобов`язань за Кредитним договором та права іпотекодержателя за Договором іпотеки.

16 липня 2020 року позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та про платіжні реквізити для погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів, що підтверджується листом від 16.07.2020, вих № 1607 (арк. 56).

Так, пунктом 4.1.4 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язується без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не передавати Предмет іпотеки в оренду, найом, лізинг.

Проте, як стало відомо позивачу, відповідач порушує свої обов`язки, встановлені договором іпотеки та Закону України "Про іпотеку", та вчинив дії по передачі майна, що входить до складу предмета іпотеки, в оренду третім особам, без отримання письмової згоди іпотекодержателя.

Так, з Державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що господарським судом Харківської області з 04.12.2020 розглядається справа № 922/3937/20 за позовом ТОВ "Сервісна компанія "Скат" до ТОВ "Завод "Будінвест" про розірвання договору та стягнення коштів. При цьому, відповідач не отримував, а позивач не надавав згоди да укладення договору оренди. Попередній іпотекодержатель (АТ "АБ "Радабанк") також не надавав згоди відповідачу на укладення договору оренди, що підтверджується листом АТ "АБ "Радабанк" № 610/3/41-4-1 від 15.07.2020 (арк. 63).

Представник позивача 07.12.2020 звернувся до ТОВ "Сервісна компанія "Скат" із адвокатським запитом про предмет, підставу та суму позову у справі № 922/3937/20 (арк. 57).

10.12.2020 від TOB "Сервісна компанія "Скат" надійшла відповідь про те, що предметом позову у справі є розірвання договору оренди нерухомого майна - нежитлової будівлі літ «А/1-2», яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велозаводська, 1, належить на праві власності ТОВ "Завод "Будінвест" та є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 1568, права іпотекодержателя за яким перейшли до Позивача відповідно до договору про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченого 26 червня 2020 року Дубовенко В.О., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №358.

Відповідно до п. 7.2. Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем умов п. 4.1.4. Договору іпотеки, Іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості Предмета іпотеки, визначеної в п. 1.3 цього договору, за кожний випадок.

Пункт 1.3. Договору іпотеки містить визначення ринкової та заставної вартості Предмета іпотеки, які є однаковими та дорівнюють 13 009 481,00 грн.

Таким чином, на підставі п. 4.1.4. Договору, позивачем було нараховано відповідачу штраф у розмірі 25% від вартості Предмета іпотеки, який в даному випадку складає 3 252 370,25 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Цивільним законодавством передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Викладене кореспондується зі змістом частин 2 та 3 ст. 180 ГК України, згідно з якою господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

В даному випадку, укладаючи кредитний договір, ТОВ "Завод Будінвест" та АТ "Акціонерний Банк "Радабанк" погодили істотні умови договору, в тому числі нарахування штрафних санкцій.

Пунктом 7.2 іпотечного договору сторони визначили, що у разі порушення іпотекодавцем умов, зокрема п.4.1.4. цього договору, Іпотекодавець зобов`язаний сплатити Іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3. цього договору, за кожний випадок.

Враховуючи порушення відповідачем умов п. 4.1.4 іпотечного договору, позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 3 252 370,25 грн, що становить 25% від суми кредиту.

Так, як вже було зазначено вище, пунктом 4.1.4 Договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язується без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не передавати Предмет іпотеки в оренду, найом, лізинг.

В свою чергу згідно з п.1.1 договору відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст від 26.06.2020 первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор - ТОВ "КУА "ФІНЕКС-КАПІТАЛ" зобов`язаний сплатити на користь Первісного кредитора ціну договору та прийняти в повному обсязі належні Первісному кредитору права вимоги до Боржника, Іпотекодавця - ТОВ "ЗАВОД БУДІНВЕСТ", та Поручителя - громадянка України ОСОБА_1 за кредитним договором № 23019/ЮКР/0 від 06.12.2019 р., укладеним між Первісним кредитором та ТОВ "ЗАВОД БУДІНВЕСТ" та Договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників Боржника, Іпотекодавця та Поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника, Іпотекодавця та Поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за Кредитним договором та Договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання Боржником, Іпотекодавцем та Поручителем зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів та/або комісій та/або пені та/або штрафів та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у Первісного кредитора до укладання цього Договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором та Договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.

Тобто до позивача перейшло в тому числі право вимоги до відповідача на нарахування пені та/або штрафів та/або неустойки.

Як свідчать матеріали справи, листом від 16.07.2020 позивач повідомив відповідача про укладення вищезазначеного договору та заміну кредитора у зобов`язанні, а також платіжні реквізити для оплати за кредитним договором.

В той час, як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2020 між відповідачем та ТОВ "Сервісна компанія "СКАТ" було укладено договір оренди нежитлових приміщень №Апп 9.20, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. "А/1-2" площею 209,0 кв.м., за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, 1, для розміщення виробничих і складських приміщень.

Вищезазначене також не заперечується відповідачем.

Докази виконання відповідачем вимог щодо отримання письмової згоди позивача, як нового кредитора (після заміни кредитора у зобов`язанні) на передачу Предмету іпотеки в оренду, в матеріалах справи відсутні.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що договір оренди нежитлових приміщень №Апп 9.20. від 07.09.2020 є нікчемним, суд зазначає наступне.

Умовами п. 4.1.4 іпотечного договору №23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чорнобровкою І.В., зареєстрований в реєстрі № 1568, передбачено, що іпотекодавець (Відповідач) зобов`язується без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не передавати Предмет іпотеки в оренду, найом, лізинг. Тобто, дією Відповідача, від вчинення якої без попереднього отримання письмової згоди іпотекодержателя він зобов`язався утримуватися, є саме передача іпотечного майна в оренду.

В матеріалах справи міститься, зокрема, акт № 1 прийому-передачі від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Відповідач передав, а ТОВ "Сервісна Компанія "Скат" прийняло в користування нерухоме майно, зокрема - нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. "А/1-2" площею 209,0 м. кв. за адресою: м. Харків, вулиця Велозаводська, 1.

Крім того, в рішенні господарського суду Харківської області від 23 лютого 2021 р. у справі № 922/3937/20, яке набрало законної сили 19.03.2021 судом встановлено, що на виконання вищевказаного Договору оренди, а саме у відповідності до п. 2.1. Договору, 07.09.2020 між сторонами було підписано Акт № 1 прийому- передачі нежитлового приміщення виробничої будівлі літ. "А/1-2" площею 209,0 кв.м., за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Велозаводська, 1, а також, у відповідності до п. 4.4. Договору, позивачем (ТОВ "Сервісна Компанія "Скат") було перераховано на рахунок відповідача оплату за послуги по оренді майна за вересень, грудень 2020р. у розмірі 28424,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №412 від 07.09.2020.

Отже, вказаним підтверджується факт того, що в період дії іпотечного договору, та, відповідно, в період існування обов`язку не здійснювати передачу іпотечного майна в оренду без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, Відповідач здійснив передачу у користування третій особі (ТОВ "Сервісна Компанія "Скат") предмет іпотеки.

При цьому ним не була отримана письмова згода іпотекодержателя (Позивача) на таку передачу, як того вимагає п.4.1.4 іпотечного договору № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, посвідченого 06.12.2019 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального окуругу Чорнобровкою І.В., зареєстрований в реєстрі № 1568.

Відповідач помилково ототожнює укладення правочину щодо оренди майна, яке є предметом іпотеки та фактичну передачу такого майна в оренду, при цьому посилаючись на те, що відповідальність за вчинення нікчемного правочину не встановлена законом. Але такі твердження Відповідача жодним чином не заперечують того факту, що Відповідач передав у користування ТОВ "Сервісна компанія "Скат" приміщення, які є предметом іпотеки, і саме за такі дії, вчинені без попереднього дозволу іпотекодержателя, іпотечним договором встановлена відповідальність у вигляді штрафу.

Таким чином, всі твердження Відповідача стосовно нікчемності правочину за іпотечним майном, наслідків недійсності правочину та відповідальності за укладення нікчемних договорів не спростовують факту порушення Відповідачем умов п. 4.1.4 Договору іпотеки, оскільки порушення Відповідача полягало не в укладенні якихось правочинів, а саме у вільній, без попередньої письмової згоди іпотекодержателя, передачі третім особам права користування (передачі в оренду) іпотечного майна. При цьому, Відповідачем не спростовано ані самого факту такої передачі іпотечного майна, ані факту неотримання на таку дію попереднього письмового дозволу іпотекодержателя (Позивача).

При цьому відповідно до бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" та даних Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні господарського суду Харківської області (суддя Суслова В.В.) знаходилась справа №922/3937/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Скат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про розірвання договору та стягнення коштів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково, розірвано договір оренди № Апп 9.20 від 07.09.2020, укладений між ТОВ "Завод "Будінвест" та ТОВ "Сервісна компанія "Скат" та закрито провадження у справі в частині стягнення збитків в сумі 28424,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23 лютого 2021 року у справі №922/3937/20, яке набрало законної сили 19.03.2021 має для суду преюдиціальне значення.

Отже, заперечення відповідача стосовно того, що договір оренди нежитлових приміщень №Апп 9.20. від 07.09.2020 є нікчемним, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовані матеріалами справи.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій до 100,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 зі справи N 910/9765/18).

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 914/2202/18, від 12.09.2019 року у справі № 910/10427/18, від 11.09.2019 року у справі № 905/2149/18, від 06.09.2019 року у справі № 914/2252/18, від 27.09.2019 року у справі № 923/760/16, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Також відповідач посилається на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року

Стосовно посилань відповідача на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши вищезазначене рішення Конституційного Суду України, суд зазначає, що по-перше воно стосується споживчого кредиту та стягнення пені, по-друге заявником у даній справі є фізична особа.

В той час, як в даному випадку, кредитний договір було укладено між Банком та юридичною особою ТОВ "Будінвест", яке погодилось із умовами укладеного договору та взяло на себе зобов`язання виконувати умови зазначеного договору, в тому числі і на сплату штрафних санкцій в разі порушення його умов.

У зв`язку з вищенаведеним, суд зазначає, що рішення Конституційного Суду України, на яке посилається відповідач, не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Щодо посилань відповідача на постанови Верховного Суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до вказівок частини 5 та 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 914/2202/18 спір стосувався зокрема Комунального підприємства, яке фінансується з державного бюджету, у зв`язку з чим відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Підставою для нарахування штрафних санкцій у справі № 910/10427/18 слугувала несвоєчасна доставка вантажу, тобто предмети спору у справі № 910/10427/18 та справ № 922/4019/20 є різними.

Штрафні санкції у справі № 914/2252/18 було зменшено з урахуванням того, що відповідач по справі є навчальним закладом, основним напрямком діяльності якого є надання освітніх послуг.

Постановою Верховного Суду від 27.09.2019 року у справі № 923/760/16 було підтримано рішення попередніх інстанцій щодо стягнення штрафних санкцій та відмові в задоволенні клопотання про зменшення пені («з огляду на недоведеність відповідачем існування обставин, які стали би підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум неустойки, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість стягнення штрафних санкцій у визначеному позивачем розмірі.» п. 11 постанови).

Підставою для зменшення пені у справі № 905/2149/18 слугувало те, що відповідач є містоутворюючим підприємством на території смт. Володимирівка, та відповідно, соціально відповідальним підприємством перед працівниками, територію на якій розташоване підприємство визначено районом проведення антитерористичної операції з 07.04.2015, крім того відповідачем була погашена частина заборгованості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд зменшив загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, обмежив розмір санкцій сумами штрафу і пені.

Щодо визначення подібності правовідносин суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року по справі № 923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Порівняльний аналіз змісту та об`єкту правовідносин у справі, що розглядається та у справі № 914/2202/18, № 910/10427/18, № 905/2149/18, № 914/2252/18, № 923/760/16 та № 902/417/18 не свідчить про їх подібність.

В даному випадку, позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Відповідачем в свою чергу не доведено винятковості обставин, які б зумовили необхідність зменшення розміру штрафу.

Крім того відповідач не наводить причин, які б перешкоджали відповідачу вчинити дії, визначені умовами іпотечного договору, а саме щодо отримання згоди іпотекодержателя на передачу предмета іпотеки в оренду.

Також відповідачем не доведено скрутного фінансового становища підприємства, у зв`язку з чим стягнення штрафних санкцій призвело б до збитковості підприємства.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не обґрунтовано винятковість обставин, відповідно до яких суд має зменшити розмір штрафних санкцій, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача.

Щодо правової природи договору про відступлення права вимоги, укладеного між позивачем та АТ "Акціонерний банк "Радабанк", позивач зазначає, що вказані договори є дійсними, не оспорені відповідачем у судовому порядку та укладені відповідно до норм цивільного законодавства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ", що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" є фінансовою установою, має відповідну ліцензію, укладає договори про відступлення права вимоги та укладання договору про відступлення права вимоги з АТ "АБ "Радабанк" це непоодинокий випадок та договір про відступлення права вимоги у даній справі не є договором факторингу, а отже доводи відповідача стосовно того, що договір про відступлення права вимоги є договором факторингу є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 3 252 370,25 грн обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

В свою чергу відповідач просив суд зменшити розмір витрат на правову допомогу до 1 000,00 грн, посилаючись на те, що наявні в матеріалах справи договір про надання правничої допомоги, інші документи не є безумовною підставою для компенсації за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі у зв`язку з тим, що позивачем не доведено, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу є фактичними, неминучими, їх розмір обґрунтований та зазначені витрати мають розумний характер.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Як вже зазначалося, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 1000,00 грн з посиланням на неспіврозмірність таких витрат.

При цьому, позивачем в своїй заяві про стягнення таких витрат викладено детальне обґрунтування співмірності витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з обсягом наданих адвокатом послуг та з ціною позову.

Частинами 5, 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

Об`єднана палата у вказаній постанові зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вже зазначалося, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката мотивовано тим, що заявлені позивачем витрати є неспівнірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат.

Верховним Судом у своїх постановах неодноразово зауважувалося, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так в даному випадку на підтвердження понесених позивачем судових витрат, останнім було надано до суду угоду про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019, укладений між ТОВ «Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» та адвокатом Стриж Л.А., додаткову угоду № 1 від 28.12.2019 до угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 із переліком юридичних послуг які надаються адвокатом та вартістю, платіжне доручення від 19.02.2021 № 82 про перерахування коштів у розмірі 21 000,00 грн. на користь ОСОБА_2 із призначенням платежу оплата за послуги згідно угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019, додаток № 1 до угоди про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 року, акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт від 18.02.2021 за угодою про надання правової допомоги № 2812 від 28.12.2019 на суму 21 000,00 грн.

Як вбачається із поданого позивачем акту, останнім були надані наступні послуги: досудовий аналіз справи 5000,00 грн, збирання доказів для підготовки позовної заяви 1 500,00 грн, складання процесуальних документів (позовна заява) - 7000,00 грн, організація та направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви на адресу відповідача 500,00 грн, оформлення та подання позовної заяви до господарського суду Харківської області 500,00 грн, організація та направлення засобами поштового зв`язку позовної заяви на адресу 3-ої особи 500,00 грн та представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (20.01.2021, 08.02.2021, 23.02.2021 ) 6000,00 грн. (2000,00 грн - участь в одному судовому засіданні).

Слід зазначити, що витрати за надану правничу допомогу в разі підтвердження обсягів наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справ незалежно від того, чи їх вже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 03.120.2019 у справі № 922/445/19.

Надані правничі послуги на даний момент позивачем оплачені, що підтверджується платіжним дорученням №82 від 19.02.2021 на суму 21 000,00 грн (арк. 149).

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, позивач та адвокат можуть вільно встановлювати в договорі про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката. Це відповідає принципам вільного волевиявлення, свободи договору.

Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 за № 910/13071/19 втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору.

Дослідивши надані позивачем докази, якими підтверджується понесення останнім витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши кількість та обсяг підготовлених процесуальних документів і наданих сторонами доказів, час, витрачений адвокатом Стриж Л.А., загальна вартість наданої професійної правничої допомоги є обґрунтованою та співмірною, а тому суд вважає, що заявлені представником позивача до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката, підлягають задоволенню в розмірі 21 000,00 грн.

В порядку ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 48 785,55 грн покладається на відповідача, у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись статтями 180, 233 Господарського кодексу України, статтями 551, 610, 611, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 86, 123, 126, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ідентифікаційний код 14103790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, будинок 1, корпус 45, офіс 21, ідентифікаційний код 34333275), що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" штраф у розмірі 3 252 370,25 грн за порушення пункту 4.1.4. договору іпотеки, що полягає в укладенні договору оренди нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, відповідальність за що передбачена пунктом 7.2 Договору іпотеки.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

3. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 48 785,55 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн покласти на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ідентифікаційний код 14103790).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ідентифікаційний код 14103790) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, будинок 1, корпус 45, офіс 21, ідентифікаційний код 34333275), що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ" судовий збір у розмірі 48 785,55 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ФІНЕКС - КАПІТАЛ" (61070, м. Харків, вул. Академіка Проскури, будинок 1, корпус 45, офіс 21, ідентифікаційний код 34333275), що діє від власного імені в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "СТАКСЕЛЬ".

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Радабанк" (49069, м. Дніпро, пр. Олександра Поля, 46, ідентифікаційний код 21322127).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД "БУДІНВЕСТ" (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, ідентифікаційний код 14103790).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "31" березня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова