РІШЕННЯ

01 квітня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1191/20
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська молочна компанія", , вул. Київський шлях, буд. 60А, с. Великий Крупіль, Київська область, 07620

до відповідача: Прилуцька дослідна станція інституту садівництва НААН України, , вул. Вавілова, буд. 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

про стягнення 289 583,14 грн

без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання)

Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська молочна компанія" подано позов до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва НААН України про стягнення 268 800,00 грн боргу.

В обґрунтування позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська молочна компанія" планувало укласти договір на купівлю насіння з Прилуцькою дослідною станцією інституту садівництва НААН України, зі своєї сторони був підписаний Договір поставки № 09/19-1 від 09.09.2019 року і відправлений на підписання відповідачу, однак, вказує позивач, на момент складання позову, підписаний відповідачем примірник договору на адресу позивача не надійшов. Згідно даного договору Відповідач зобов`язався продати та поставити Позивачу продукцію для сільськогосподарського виробництва - насіння «Трітикале» озимого сорту «Славетне» 1-ї репродукції, виробництва 2019 року у кількості 56 тон (надалі - «Товар») за попередньою домовленістю (надалі - «Товар»). В подальшому об`єм домовленої партії скоротився до 40 тон. Як зазначено позивачем, відповідно до рахунку № 108 від 10.09.2019 р. була здійснена оплата за Товар у розмірі 201 600,00 грн. (60% від вартості, платіжне доручення № 20254 від 10.09.2019 р.) та 67 200,00 грн. (20% від вартості, платіжне доручення № 20268 від 11.09.2019 p.). Всього Позивачем було сплачено до моменту поставки Товару 80% від його вартості у сумі 268 800,00 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.) з ПДВ. Позивачем було направлено на адресу Відповідача вимогу щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів за вих. № 417 від 13.09.2019 p., проте станом на сьогодні Відповідач не виконав свого зобов`язання в частині повернення грошових коштів, сплачених попередньо Позивачем. Відповідно до вимог зі ст. 19 ГПК України, Позивачем було направлено на адресу Відповідача Претензію за вих. № 21 від 16 січня 2020р., яка, як вказує позивач, була повністю проігнорована з боку Відповідача. 19 червня 2020р. Позивачем було направлено на адресу Відповідача чергового листа з вимогою повернути перераховані згідно рахунку №108 від 10.09.2019 р. грошові кошти, який також залишено без відповіді. Таким чином, посилаючись на відсутність підписаного з боку відповідача договору, позивач просить стягнути з відповідача 268 800,00 грн грошові кошти, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, 10886,80 грн інфляційних втрат та 9871,99 грн трьох відсотків річних.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.20 справа №927/1191/20 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою господарського суду від 17.12.20 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання) та встановлено строки для подання відзиву на позов та відповіді на відзив на позов.

Приписами ст. 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 17.12.20 рекомендованим листом двічі направлялась судом на адресу позивача, зазначену у позовній заяві: вул. Київський шлях, 60-А, с. Великий Крупіль, Київська обл., 07620, однак доказів отримання стороною ухвали у матеріалах справи відсутні. Водночас, ухвала суду від 17.12.20 до суду також не поверталась. У зв`язку з даними обставинами, з метою належного повідомлення позивача про відкриття провадження у справі, ухвала суду від 17.12.20 судом 15.03.21 була направлена на адресу центрального офісу ТОВ "Українська молочна компанія", , (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Аркадія Голуба, буд. 1в), зазначену в мережі інтернет на офіційній сторінці ТОВ "Українська молочна компанія". Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.12.20 отримана позивачем 26.03.21, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №259 від 15.03.21.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 17.12.20 отримана відповідачем 23.12.20, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №063 від 17.12.20.

Відзиву на позов, у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не подано відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська молочна компанія" планувало укласти договір на купівлю насіння з Прилуцькою дослідною станцією інституту садівництва НААН України, зі своєї сторони був підписаний Договір поставки № 09/19-1 від 09.09.2019 року і відправлений на підписання Відповідачу, на момент складання позову договір від Відповідача до Позивача не повертався.

Згідно наявного в матеріалах справи примірника Договору поставки № 09/19-1 від 09.09.2019, Прилуцька дослідна станція інституту садівництва НААН України, як постачальник зобов`язаний був передати у власність покупця ТОВ «Українська молочна компанія» продукцію для сільськогосподарського виробництва відповідно до умов Договору, а покупець зобов`язаний був прийняти такий товар та оплатити його на встановлених даним договором умовах. Відповідно до Специфікації №1 до Договору № 09/19-1 від 09.09.2019, назва товару: насіння «Трітикале» озимого сорту «Славетне» 1-ї репродукції, виробництва 2019 року у кількості 56 тон (надалі - «Товар»).

Як стверджує позивач, відповідач підписаний примірник договору не повернув (докази направлення вищевказаного проекту на адресу відповідача в матеріалах справи відсутні).

У свою чергу, відповідачем виставлено позивачу рахунок на оплату № 108 від 10.09.19 на загальну суму 336000,00 грн (копія наявна в матеріалах справи), підписаний та скріплений печаткою відповідача.

Позивачем перераховано наступні кошти відповідачу: 67 200,00 грн. згідно платіжного доручення №20268 від 11.09.19, та 201 600,00 грн. згідно платіжного доручення № 20254 від 10.09.19. У призначенні платежу вказаних платіжних доручень вказано: "Оплата (часткова) за насіння по рахунку 108 від 10.09.19, згідно договору №09/19-1 від 09.09.19, в т.ч. ПДВ-20%".

Як вказує позивач, останнім було направлено на адресу Відповідача вимогу щодо повернення помилково перерахованих грошових коштів за вих. № 417 від 13.09.2019 p., водночас матеріали справи зазначений лист та докази такого направлення на адресу відповідача не містять.

У свою чергу, в матеріалах справи наявна претензія на суму 268 800,00 грн з ПДВ №21 від 16.01.20, адресована відповідачу, в якому позивач зазначив, що: «відповідно до Договору поставки №09/19-1 від 09.09.2019 року, укладеного між ТОВ "Українська молочна компанія" (надалі - «Покупець») та Прилуцькою дослідною станцією інституту садівництва НААН України (надалі - «Постачальник»), Постачальник зобов`язався продати та поставити Покупцю продукцію для сільськогосподарського виробництва - насіння Трітикале озимого сорту «Славетне» 1-ї репродукції, виробництва 2019 року у кількості 56 тон за попередньою домовленістю (надалі - «Товар»). В подальшому об`єм домовленої партії скоротився до 40 тон. Покупцем згідно рахунку № 108 від 10.09.2019 р. була здійснена оплата за Тритікале озиме сорту «Славетне» 1-ї репродукції в кількості 40 тон у розмірі 201 600,00 грн. (60% від вартості, платіжне доручення № 20254 від 10.09.2019 р.) та 67 200,00 грн. (20% від вартості, платіжне доручення № 20268 від 11.09.2019 р.). Всього Покупцем було сплачено до моменту поставки Товару 80% від його вартості у сумі 268 800,00 грн. (двісті шістдесят вісім тисяч вісімсот грн. 00 коп.) з ПДВ. В момент приймання партії Товару у кількості 40 тон, уповноваженими представниками Покупця було виявлено невідповідність доставленого Постачальником Товару вимогам діючих в Україні стандартів та нормативно-технічній документації на даний Товар в частині його високої смітності та високої кількості битого зерна. Про невідповідність доставленого Товару Покупець повідомив Постачальника негайно засобами телефонного зв`язку, Товар прийнятий Покупцем не був та був одразу повернутий Постачальнику. Відповідно до умов п.5.3. Договору поставки № 09/19-1 від 09.09.19, при виявленні в момент прийому або після поставки товару невідповідної якості, у тому числі прихованих недоліків, то Постачальник повинен, крім іншого, повернути сплачену покупцем за товар суму грошових коштів протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати отримання від Покупця відповідної вимоги. Покупцем було направлено на адресу Постачальника вимогу щодо повернення грошових коштів з вих. № 417 від 13.09.2019 року, проте станом на сьогодні Постачальник не виконав свого зобов`язання в частині повернення грошових коштів, сплачених попередньо Покупцем. Також звертаємо Вашу увагу на те, що у Покупця відсутній його екземпляр Договору поставки № 09/19-1 від 09.09.2019 року, тому просимо підписати Договір повторно та надіслати його Покупцю за відповідною адресою» (а.с. 34). Докази направлення відповідної претензії відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Також, в матеріалах справи наявна копії листа вих.№306 від 19.06.20, який адресований відповідачу, зі змісту якого вбачається, що позивач просив відповідача повернути сплачені відповідачем на підставі рахунку №108 від 10.09.19 грошові кошти в сумі 268 800,00 грн. Докази направлення відповідного листа відповідачу в матеріалах справи відсутні.

Оскільки позивачем товар, поставлений відповідачем, прийнятий не був та був повернутий відповідачу, а відповідачем сплачена за товар грошова сума позивачу повернута не була, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів у розмірі 268800,00 грн відповідно до норм ст. 1212 Цивільного кодексу України, а також 10886,80 грн інфляційних втрат та 9871,99 грн трьох відсотків річних, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч.2 ст.642 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач підписаний примірник договору позивачу не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що діями, якими відповідач прийняв пропозицію щодо укладення вказаного договору є виставлення позивачеві рахунку на оплату №108 від 10.09.2019, а діями позивача було здійснення такої оплати згідно платіжних доручень №20254 від 10.09.19, №20268 від 11.09.19.

При цьому суд враховує, що в платіжних дорученнях №20254 від 10.09.19, №20268 від 11.09.19 в графі призначення платежу вказано: "Оплата (часткова) за насіння по рахунку 108 від 10.09.19, згідно договору №09/19-1 від 09.09.19, в т.ч. ПДВ-20%".

Таким чином, суд прийшов до висновку, дії сторін свідчать про те, що договір поставки фактично був укладений, а відтак відносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як передбачено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивачем платіжними дорученнями №20254 від 10.09.19 на суму 201 600,00 грн. та №20268 від 11.09.19 на суму 67 200,00 грн. перераховано на рахунок відповідача 268 800,00 грн, що становить 80% оплати від його вартості у відповідності до п.п. 4.1.-4.4. договору. Наявні матеріали свідчать про те, що дії позивача щодо сплати відповідачу грошових коштів стосуються виконання обов`язку з оплати товару за договором поставки.

Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи претензії (а.с.34) вих. №21 від 16.01.20, відповідач до зазначених в Договорі обов`язків приступив, тобто обумовлений товар поставив, водночас, у відповідності до п.5.3. договору товар позивачем прийнято не було та повернуто відповідачу, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок по поверненню оплати за товар.

Із обставин справи вбачається, що у даному разі між сторонами склалися господарські правовідносини та виникли зустрічні права та обов`язки.

Главою 83 Цивільного кодексу України визначено загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, відповідно до статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір поставки, а кошти, які позивач просить стягнути, це сума попередньої оплати за вказаним договором, тому ці кошти не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Договірний характер правовідносин, що існували між сторонами і на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що реалізація захисту свого порушеного права із застосуванням положень ст. 1212 ЦК України у даній справі є безпідставною.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права на звернення до суду з дотриманням порядку врегулювання правовідносин сторін, який визначений нормами матеріального права, що їх врегульовують.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, витрати зі сплати судового збору у даному разі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/