ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про результати розгляду заяви

конкурсного кредитора про грошові

вимоги до боржника у справі про банкрутство

29.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6741/20
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг", м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро", м. Дніпро

про визнання грошових вимог

Суддя Мартинюк С.В.

за участю секретаря судового засідання Ільєнко В.Ю.

Представники:

Від ініціюючого кредитора: Волова О.В., дов.№08/01-19-1 від 08.01.2020, адвокат;

Від боржника: Таламанчук О.С., дов. від 01.12.2020, адвокат;

Від розпорядника майна ТОВ "Комінтерн-Агро": Кондратенко Т.І., дов. від 16.12.2020, адвокат;

Від ТОВ "Логістик Х": Волова О.В., ордер серія АЕ №1058030, адвокат;

Від ТОВ "Приват-Альянс": Сидоренко Р.В., дов. від 01.06.2020, юрисконсульт;

Від ТОВ "Дніпровський Елеватор": Сидоренко Р.В., дов. від 25.03.2020, юрисконсульт;

Від ТОВ "Білозірське-Арго": не з`явився;

Від ТОВ "Машківка Агро-Альянс": не з`явився;

Від ТОВ "Новоселівська-Агро": не з`явився;

Від ТОВ "Слобожанське-Агро": не з`явився;

Від ТОВ з ІІ "НОВОФАРМ": Демченко С.В., дов. від 07.12.2020, адвокат;

Від ТОВ "Цукорпром": Демченко С.В., дов. від 17.03.2021, адвокат;

Від ТОВ "Приват-Лізинг": Демченко С.В., ордер серія АЕ №1058081 від 26.02.2021, адвокат;

Від АТ КБ "ПриватБанк": Іванова С.О., дов. №4470-К-Н-О від 08.10.2020, адвокат;

Від ТОВ "Васильківське-Агро": не з`явився;

Від ПрАТ "Насінневе": не з`явився;

Від ТОВ "Кам`янський елеватор": не з`явився;

Від ТОВ "Кодацьке-Агро": не з`явився;

Від ТОВ "ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ": не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

15.12.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" на підставі ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (49040, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т, кім.10; ідентифікаційний номер юридичної особи 35079053).

12.01.2021 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі інтернет Господарським судом Дніпропетровської області здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (49040, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т, кім.10; ідентифікаційний номер юридичної особи 35079053).

08.02.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" надійшла заява про визнання конкурсних грошових вимог до боржника у розмірі 116 170 826, 48 грн. та судового збору у розмірі 4 540, 00 грн.

Ухвалою господарського суду від 09.02.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват Лізинг" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" про визнання грошових вимог у розмірі 116 170 826, 48 грн. та судового збору у розмірі 4 540, 00 грн. по справі про банкрутство №904/6741/20 прийнято до розгляду в попередньому судовому засіданні на 01.03.2021.

22.02.2021 до господарського суду надійшов відзив арбітражного керуючого на заяву кредитора, за змістом якої грошові вимоги визнає в повному обсязі.

01.03.2021 до господарського суду надійшло повідомлення боржника про розгляд грошових вимог кредитора, які він визнає в повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 01.03.2021 в попередньому судовому засіданні оголошувалась перерва, розгляд грошових вимог "Приват Лізинг" було відкладено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні учасників справи, встановлено наступне.

12.10.2015 між ТОВ "Приват-Лізинг" та ТОВ "Комінтерн-Агро" укладено договір купівлі -продажу зерна сільськогосподарських культур №12-10-15.

Відповідно до п. 1.1. договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець передає у власність покупця, а покупець приймає та оплачує зерно сільськогосподарських культур врожаю 2016 року, найменування, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість якого визначена сторонами у Специфікації до цього договору, що є невід`ємною його частиною.

15.10.2015 покупцем перераховано грошові кошти на рахунок продавця в розмірі 9 690 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №106200 та №106201.

Згідно п. 2.2. договору, товар повинен бути поставлений в строк до 31.12.2016.

Товар боржником не було поставлено.

11.07.2017 між сторонами укладено меморандум (договір про погашення заборгованості), відповідно до умов якого боржник визнає заборгованість перед кредитором в розмірі 9 690 000,00 грн. за договором №12-10-185 купівлі - продажу зерна сільськогосподарських культур від 12.10.2015.

Відповідно до п.4 меморандуму у разі прострочки боржником виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При простроченні боржником виконання грошового зобов`язання перед кредитором розмір процентів, встановлений ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 360 % річних.

Листом від 15.11.2018 боржник визнав обов`язок щодо повернення кредитору грошові кошти 9 690 000,00 грн.

Внаслідок порушення зобов`язань, кредитором нараховано боржнику інфляційні в розмірі 3 519 665,11 грн. за період з 01.01.2016 по 11.01.2021 та відсотки річних в загальному розмірі 102 961 161,37 грн.

Положення ст. 526 Цивільного кодексу України (Недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання) передбачають, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (Загальні умови виконання зобов`язання) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, у ч.1. ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються в разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України. Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, стаття 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Судом встановлено, що у відповідності до 4 Меморандуму передбачено, що у разі прострочки боржником виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. При простроченні боржником виконання грошового зобов`язання перед кредитором розмір процентів, встановлений ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 360 % річних.

Указані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.

Підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З урахуванням наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що обумовлені сторонами в пункті 4 меморандуму проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, також не може бути відмовлено в їх стягненні тільки з тих підстав, що їх розмір або загальний розмір заборгованості є неспівмірним до суми основного боргу, оскільки їх стягнення не залежить від задоволення вимог про стягнення основного боргу, який до дня ухвалення судового рішення може бути виплачено.

При цьому необхідно керуватися тими мотивами, що сторони в договорі є рівними. У даному випадку обидві сторони є юридичними особами з однаковим правовим статусом. Між сторонами не існує правовідносин підпорядкування чи управління.

Також суд виходить з визнання боржником в повному обсязі нарахованих кредитором відсотків річних. Крім того, не доведено зловживання кредитора при визначенні процентів за статтею 625 ЦК України під час укладення договору про добровільне погашення заборгованості.

Якщо рівні сторони при здійсненні господарської діяльності визначили проценти за статтею 625 ЦК України в договорі, то такі проценти можуть бути переглянуті лише і виключно у випадку або зловживання стороною, на користь якої вони сплачуються, своїм привілейованим становищем, або визнання в цій частині умов договору недійсними у разі, якщо чинився протиправний тиск на одну зі сторін, чи в інших, передбачених законом випадках, якщо одна зі сторін діяла незаконно чи недобросовісно, чи штучно створила умови для такого стягнення.

Вимоги ТОВ "Приват-Лізинг" є конкурсними, оскільки заборгованість виникла до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №904/417/18 від 18.03.2020, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з вищезазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №904/417/18 від 18.03.2020, судом було зменшено розмір відсотків річних, передбачених умовами договору, з посиланням на неспівмірність заявлених до стягнення сум та враховано сплачену в повному обсязі, після відкриття провадження у справі, суму заборгованості.

Господарський суд бере до уваги те, що в спірних правовідносинах суму заборгованості не сплачено, а щодо боржника відкрито провадження у справі про банкрутство, що взагалі ставить під сумнів можливість повного погашення заборгованості. Крім того, Великою Палатою Верховного Суду було зменшено розмір відсотків річних при розгляді спору в позовному провадженні, в той час як наразі розглядається заява про визнання грошових вимог у справі про банкрутство.

За таких обставин, господарський суд не вбачає підстав для застосування до даних правовідносин позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові по справі №904/417/18 від 18.03.2020.

За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Згідно ч.1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За змістом частини 1 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Зазначені вимоги є конкурсними, оскільки виникли до дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Грошові вимоги ТОВ "Приват-Лізинг" залишаються повністю неоплаченими з боку Боржника.

З огляду на обґрунтованість вимог, викладених в заяві ТОВ "Приват-Лізинг", яка подана до господарського суду в межах строку, визначеного приписами ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання його конкурсним кредитором з грошовими вимогами до боржника на суму 116 170 826,48 грн. та 4540,00 грн. витрат по сплаті судового збору, яка підлягає погашенню у наступному порядку:

- 1 черга - 4 540, 00 грн (витрати по сплаті судового збору);

- 4 черга - 116 170 826,48 грн. (заборгованість, інфляційне збільшення, відсотки річних).

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 91, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комінтерн-Агро" (49040, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Праці, буд. 2Т, кім.10; ідентифікаційний номер юридичної особи 35079053) в сумі 4 540,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, в сумі 116 170 826,48 грн. (заборгованість, інфляційне збільшення, відсотки річних) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили 29.03.2021 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Суддя С.В. Мартинюк