ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2946/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Калашников Г.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк", м.Київ 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ; 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Національний банк України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Зернова компанія ХОРС, с.Погреби
про стягнення 204 893 305,48 грн.
за участю представників:

відповідача - Туревський М.М.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Златобанк", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" за період з 13.08.2015 по 14.06.2017 заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 333 098,73 дол. США, пені в розмірі 77 540 448,40грн. (з якої 58 791 361,88грн. пеня за прострочену заборгованість за основним боргом та 18 749 086,52грн. пеня за прострочену заборгованість за відсотками) та 3% річних в розмірі 14 713 036,98грн. за кредитним договором № 81/12-КL від 25.04.2012.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № 81/12-КL від 25.04.2012 та просить стягнути заборгованість, що не була предметом стягнення у справі № 922/4694/15 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" на користь Публічного акціонерного товариства "Златобанк" заборгованості за відповідним кредитним договором, а саме заборгованість, яка нарахована після 12.08.2015.

25.10.2017 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю фірма Промімпекс надійшла зустрічна позовна заява (вх. № 35147 від 25.10.2017), в якій відповідач просив суд визнати недійсним кредитний договір № 81/12-КL від 25.04.2012, укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс".

Ухвалою суду від 14.11.2017 у справі № 922/2946/17 позов Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс" залишено без розгляду; провадження по розгляду зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" припинено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 09.08.2018 ухвалу господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі № 922/2946/17 в частині залишення позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс" без розгляду скасовано. Справу передано на розгляд до господарського суду Харківської області. В решті ухвалу господарського суду Харківської області від 14.11.2017 у справі № 922/2946/17 залишено без змін.

Ухвалою суду від 22.05.2019 позов Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.08.2019 ухвалу господарського суду Харківської області від 22.05.2019 у справі № 922/2946/17 про залишення позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк" від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" без розгляду скасовано. Справу передано на розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 03.09.2019 прийнято та призначено до розгляду справу № 922/2946/17 за правилами загального позовного провадження.

28.08.2019 по справі № 922/2946/17 суддею Прохоровим С.А. заявлено самовідвід від розгляду справи.

Ухвалою суду від 28.08.2019 задоволено заяву про самовідвід судді Прохорова С.А., відведено суддю Прохорова С.А. від розгляду справи № 922/2946/17, справу передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та заміни відведеного судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2019 для розгляду справи № 922/2946/17 визначено суддю Лавренюк Т.А.

Ухвалою суду від 03.09.2019 справу № 922/2946/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.09.2019 провадження у справі № 922/2946/17 зупинено до повернення з Верховного Суду матеріалів справи до господарського суду Харківської області.

Оскільки обставини, які викликали зупинення провадження у даній справі було усунуто, ухвалою суду від 04.11.2019 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому провадженні.

19.12.2019 за клопотанням Національного банку України провадження у справі № 922/2946/17 зупинено до розгляду Північним апеляційним господарським судом справи № 910/4475/19 щодо оскарження ухвали господарського суду м. Києва від 19.06.2019 по справі № 910/4475/19.

Ухвалою суду від 23.02.2021 провадження у справі № 922/2946/17 поновлено та призначено її до розгляду в підготовчому провадженні.

В підготовчому засіданні 23.03.2021 без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.03.2021.

24.03.2021 учасники справи у призначене судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 01.04.2021, про що постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що розрахунок пені за прострочену заборгованість за відсотками здійснений позивачем із спливом строку позовної давності. У зв`язку з чим відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені за прострочену заборгованість за відсотками.

Крім того, як зазначає відповідач, позивачем під час здійснення розрахунку пені за прострочену заборгованість за відсотками не було враховано договір про внесення змін № 37, а тому сума прострочки, на яку нарахована пеня, є невірною та підлягає перерахунку.

Також відповідач заперечуючи проти позову, зазначає про те, що судовим рішенням змінено строк дії кредитного договору, а тому право позивача нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, у зв`язку з пред`явленням до відповідача 18.08.2015 вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором (в рамках розгляду справи № 922/46945/15), то необґрунтованою є і вимога позивача про стягнення нарахованої в позовній заяві пені та інших нарахувань.

Що стосується розрахунку пені за прострочену заборгованість за основним боргом, відповідач посилається на те, що згідно з укладеним договором про внесення змін № 27 від 15.04.2014 до кредитного договору № 81/12-КL від 25.04.2012 кінцева дата повернення кредиту не пізніше 22.04.2016. Оскільки сума основного боргу (тіло кредиту) у розмірі 16 580 735,24 дол. США достроково стягнута з відповідача при розгляді справи № 922/4694/15 (постанова Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016), вона не є простроченою заборгованістю, на яку нараховується пеня.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, відповідач зазначив про відсутність повноважень в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіної М.А., оскільки всі рішення Виконавчої дирекції Фонду, якими повноваження органів управління та органів контролю Публічного акціонерного товариства «Златобанк» передано Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, а пізніше ліквідації Банку були скасовані постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2017 по справі № 826/2184/17.

02.11.2018 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджуючись з доводами відповідача, посилається на те, що наявність чи відсутність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора його права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Також позивач зазначає, що на дату подачі позовної заяви керівником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» була уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», а тому позов підписано особою, яка мала права її підписувати.

На підставі викладеного, позивач вважає твердження відповідача необґрунтованими та незаконними.

У письмових поясненнях, наданих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб до суду, третя особа підтримує позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Доводи, викладені у письмових поясненнях третьою особою, повністю співпадають з доводами позивача.

У призначене судове засідання 01.04.2021 представники позивача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Зернова компанія ХОРС не з`явились.

01.04.2021 від позивача через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява, в якій представник позивача просить відкласти розгляд справи на іншу дату та забезпечити участь його представника в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити господарському суду м. Києва, або господарському суду Київської області, або Оболонському районному суду м. Києва, посилаючись на неможливість забезпечити явку в судове засідання 01.04.2021 уповноваженого представника Публічного акціонерного товариства «Златобанк» через запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID19, а також перебування представника позивача на самоізоляції.

Розглянувши дане клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки запроваджені карантинні заходи, на які посилається позивач у заяві, не є тією підставою, що зумовлює неможливість судового розгляду справи, а позивач у поданій заяві не навів конкретних об`єктивних причин не можливості направити іншого представника для участі в судовому засіданні.

Також, слід відзначити, що незважаючи на те, що явку сторін в судові засідання судом було визнано не обов`язковою, судові засідання неодноразово відкладались за клопотанням представника позивача, тоді як повторна неявка в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки зумовлює можливість розгляду справи судом за відсутності такого учасника справи (п.2 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що обізнаність позивача про судовий розгляд та факт неодноразового подання ним заяв про відкладання розгляду справи вказує на наявність в нього можливості письмово висловити свою позицію відносно предмета спору, використання якої є суб`єктивним правом позивача, яке не може перешкоджати встановленню правової визначеності відносно розгляду справи.

Від інших учасників судового процесу будь-яких заяв або клопотань не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених ним у відзиві та письмових поясненнях, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Оскільки неявка представників позивача та третіх осіб не є перешкодою для розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд встановив наступне.

25 квітня 2012 між АТ "ЗЛАТОБАНК" (далі - кредитодавець, банк, позивач) та ТОВ фірмою "Промімпекс" (далі - позичальник, відповідач) укладено Кредитний договір № 81/12-КL.

Під час дії кредитного договору № 81/12-KL від 25.04.2015 між сторонами укладено ряд додаткових угод, що є невід`ємною частиною основного кредитного договору, та якими внесено зміни до Договору.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору в порядку та на умовах, встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору.

У п.1.2 кредитного договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредитному договору і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією.

За умовами п.1.2.1 кредитного договору кредит надається для поповнення обігових коштів.

Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 13800000,00 доларів США (п.1.3 кредитного договору).

В подальшому сторонами додатковими договорами неодноразово змінювався максимальний ліміт заборгованості за кредитну лінію.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору сторонами встановлена кінцева дата повернення кредиту - не пізніше 24 квітня 2013 включно.

Проте, Договором про внесення змін № 27 від 15.04.2014 до кредитного договору сторони встановили кінцеву дату погашення кредиту - не пізніше 22.04.2016 включно.

За умовами п.1.5 кредитного договору за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, розмір встановлюється - 14% процентів річних.

Повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок для оплати боргових зобов`язань та процентів (п.2.2.1. кредитного договору).

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5, 2.6. 2.6.1 кредитного договору сплата процентів здійснюється за фактичний строк користування кредитом. При розрахунку процентів приймається місяць, рівний календарній кількості днів, та рік, рівний 360 дням. День повернення кредиту до розрахунку не приймається.

Позичальник самостійно сплачує (перераховує) проценти на рахунок для оплати боргових зобов`язань та процентів. Проценти сплачуються за період з першого по останній день календарного місяця щомісячно по сьоме число (включно) місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів.

Проценти за останній місяць користування кредитом сплачуються в кінцеву дату повернення кредиту.

Якщо останній день повернення кредиту та/або сплати процентів припадає на вихідний, святковий день або інший неробочий день, то позичальник має право повернути кредит та/або сплатити проценти наступного робочого дня.

У пп.3.1.4 п.3.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов`язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов, використання кредиту не за цільовим призначенням кредитодавець має право відмовитись від подальшого кредитування позичальника частково або у повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення).

Пунктом 3.4.2. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі, в порядку та на умовах, передбачених цим кредитним договором.

У п.3.4.4. кредитного договору позичальник зобов`язався безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завдані невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору.

За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості (п.4.1 кредитного договору).

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених кредитним договором.

Оскільки відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 81/12-КL від 25.04.2012, станом на 12.08.2015, у розмірі 395 194 162,71 грн. (заборгованість за основним боргом (кредитом) 16 580 735,24 дол. США, заборгованість за процентами 1 637 808,16 дол. США, пеня 5 830 651,51 грн., штраф за неналежне виконання зобов`язання 5 000,00 грн).

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2015 у справі № 922/4694/15 в позові було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 922/4694/15 апеляційну скаргу ПАТ "Златобанк" на рішення господарського суду Харківської області від 26.10.15 у справі № 922/4694/15 задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 26.10.15 у справі № 922/4694/15 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Промімпекс" на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» заборгованість за кредитом у розмірі 16 580 735, 24 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 1 496 078,16 дол. США, заборгованість по сплаті пені у розмірі 4 555 852, 28 грн. та штраф у розмірі 5000,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

05.02.2016 господарським судом Харківської області видано наказ на примусове виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 922/4694/15.

Оскільки, судове рішення відповідачем до теперішнього часу не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 12.08.2015 по 14.06.20217 в розмірі 204 893 305,48грн., яка складається з заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 333 098,73 дол. США, пені в розмірі 77 540 448,40грн. (з якої 58 791 361,88грн. пеня за прострочену заборгованість за основним боргом та 18 749 086,52грн. пеня за прострочену заборгованість за відсотками) та 3% річних в розмірі 14 713 036,98грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд керується наступним.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 333 098,73 дол. США та 18 749 086,52грн. пені за прострочену заборгованість за відсотками, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також, як вже було встановлено судом, у пп.3.1.4 п.3.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку одноразового порушення позичальником будь-якого з боргових зобов`язань, в будь-якій їх частині, наявності/виникнення випадку невиконання умов, використання кредиту не за цільовим призначенням кредитодавець має право відмовитись від подальшого кредитування позичальника частково або у повному обсязі та/або вимагати повернення у повному обсязі наданих кредитних коштів (в тому числі дострокового повернення).

Тобто, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованості сума боргу за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, передбачених договором.

Отже, позивач звернувшись у серпні 2015 року із позовом про дострокове повернення, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.

Постанова Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 922/4694/15 засвідчила такі зміни.

Суд вважає за необхідне відзначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 (провадження № 14-318цс18), від 19.05.2020 (провадження № 12-286гс18),від 20.05.2020 (провадження № 61-26118СВ18).

За таких обставин позовні вимоги про сплату процентів та пені, нарахованої на суму процентів, які нараховані поза межами строку кредитного договору є безпідставними, оскільки право Банку нараховувати їх припинилось зі спливом строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Суд звертає увагу на те, що позивач у прохальній частині позовної заяви зазначає період нарахування процентів та пені за прострочену заборгованість за відсотками з 13.08.2015 по 14.06.2017, при цьому згідно наданого розрахунку процентів та пені, позивач вказує період її нарахування з 12.08.2015 по 14.06.2017.

Однак суд вважає за необхідне зазначити, що, нарахування процентів та пені за прострочену суму за відсотками ані за період з 12.08.2015 по 14.06.2017 ані за період з 13.08.2015 по 14.06.2017 не впливає на прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування процентів та пені.

Враховуючи відсутність правових підстав для стягнення процентів за кредитним договором за період з 12.08.2015 по 14.06.2017 та пені, розрахованої на прострочену заборгованість за відсотками за період з 14.12.2016 по 14.06.2017, заява відповідача про застосування строку позовної давності судом не розглядається.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 58 791 361,88грн., нарахованої за прострочення заборгованості за основним боргом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого кредиту.

На підставі зазначеного, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 14.12.2016 по 14.06.2017 в розмірі 58 791 361,88грн. (з урахуванням обмеження, передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

При цьому, як вбачається з розрахунку пені, позивач починає здійснювати нарахування пені з 25.04.2016, оскільки відповідно до умов договору про внесення змін № 27 від 15.04.2014 до кредитного договору сторони погодили, що кінцевою датою повернення кредиту є 22.04.2016 включно, а тому саме з 25.04.2016, на думку позивача, відповідачем допущено прострочення сплати суми основного боргу.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивач невірно визначив період нарахування пені, виходячи з наступного.

За приписами ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що цією статтею передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. При цьому, перебіг цього строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися судом як установлення цим договором іншого, ніж передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Суд наголошує, що позивач, звернувшись 18.08.2015 до суду з позовом про дострокове погашення відповідачем кредиту, тим самим змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором, а тому саме з 19.08.2015 відповідачем допущено прострочення оплати суми основного боргу за кредитним договором.

Оскільки сторони умовами договору не передбачили подовження періоду, за який має нараховуватись пеня, суд дійшов висновку, що позивач мав право на її нарахування лише протягом шести місяців, починаючи з дня порушення відповідачем зобов`язання, а саме з 19.08.2015 по 19.02.2016.

Таким чином, нарахування пені за період з 14.12.2016 по 14.06.2017 на заборгованість, строк прострочення якої почався із 19.08.2015, не відповідає вимогам діючого законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені за прострочену заборгованість за основним договором.

Суд звертає увагу на те, що позивач у прохальній частині позовної заяви зазначає період нарахування пені за прострочену заборгованість за основним боргом з 13.08.2015 по 14.06.2017, при цьому згідно наданого розрахунку пені, позивач вказує період їх нарахування з 12.08.2015 по 14.06.2017.

Однак суд вважає за необхідне зазначити, що, нарахування пені ані за період з 12.08.2015 по 14.06.2017, ані за період з 13.08.2015 по 14.06.2017 не впливає на прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки суд дійшов висновку про відсутність у позивача права нараховувати проценти та пеню за вказаний період.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в розмірі 14 713 036,98грн. за період з 25.04.2016 по 14.06.2017.

Розглянувши позовні вимоги в цій частині, суд дійшов висновку, що вони підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України).

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми.

Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, та вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку суми процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, заперечення відповідача стосовно того, що сума основного боргу за кредитним договором, що була достроково стягнута з відповідача судовим рішенням при розгляді справи № 922/4694/15, не є простроченою заборгованістю, є безпідставними та необґрунтованими.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 16 580 735,24 дол. США підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі № 922/4694/15, яка на підставі ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Перевіривши правомірність нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем наданий обґрунтований розрахунок 3% річних від простроченої суми за період з 25.04.2016 по 14.06.2017 в розмірі 14 713 036,98грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечуючи проти позову, відповідач також посилається на наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України.

Як зазначає відповідач, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 та постановою Великої палати Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 826/2184/17 визнано протиправними та скасовано:

постанову Правління Національного банку України № 105 від 13.02.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних;

рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк»;

постанову Правління Національного банку України № 105 від 12.05.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк»;

рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку»;

рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 100 від 18.05.2015 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку»;

рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 391 від 24.03.2016 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на два роки до 13.05.2018 включно.

Оскільки рішеннями судів трьох інстанцій у справі № 826/2184/17 було визнано протиправними та скасовано зазначені вище постанови Правління Національного банку України та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має правомочностей органів управління Публічного акціонерного товариства «Златобанк», а документи, підписані уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не мають жодної юридичної сили та не породжують жодних правових наслідків.

За таких обставин, на думку відповідача, в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутні повноваження на представлення інтересів Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та відповідно на підписання будь-яких заяв від імені Публічного акціонерного товариства «Златобанк», клопотань та довіреностей представників.

З цього приводу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як передбачено положеннями ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 2 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Частиною 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Суд зазначає, що для визначення правомірності відкриття провадження за позовною заявою, підписаною уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від імені банку, важливим є лише факт обізнаності суду, який відкрив провадження у справі, щодо повноважень такої особи діяти від імені банку на дату звернення ним до суду.

Така обізнаність суду, який відкрив провадження у справі, не залежить від того, чи будуть у майбутньому скасовані чи визнані нечинними постанови Національного банку України чи рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі яких діяла уповноважена особа.

Саме таку позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного суду від 18.09.2019 у справі № 911/2666/15.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Златобанк", від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом 04.09.2017, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2017 у справі № 826/2184/17, яким визнано протиправним та скасовано постанову Правління Національного банку України № 105 від 13.02.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Златобанк»; постанову Правління Національного банку України № 105 від 12.05.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 100 від 18.05.2015 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду № 99 від 13.05.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку»; рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 391 від 24.03.2016 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Златобанк» на два роки до 13.05.2018 включно», набрало законної сили 25.10.2017 з прийняттям постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Суд зазначає, що нормативно-правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 31.10.2019 у справі № 910/17470/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на дату подачі позовної заяви, керівником Публічного акціонерного товариства «Златобанк» була Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Златобанк" Славкіна Марина Анатоліївна.

За таких обставин, посилання відповідача на те, що скасування акту суб`єкта владних повноважень не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта, у зв`язку з чим уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіна М.А. на момент подачі позовної заяви не мала права на її підписання від імені Банку, є помилковими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 333 098,73 дол. США, пені в розмірі 77 540 448,40грн. (з якої 58 791 361,88грн. пеня за прострочену заборгованість за основним боргом та 18 749 086,52грн. пеня за прострочену заборгованість за відсотками) та 3% річних в розмірі 14 713 036,98грн. за кредитним договором № 81/12-КL від 25.04.2012 підлягають задоволенню частково в сумі 14 713 036,98грн. 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд, керуючись ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс" (місцезнаходження: 61124, м. Харків, вул.. Каштанова, 29, поштова адреса: 61124, м. Харків, а/с 2262, ) на користь Публічного акціонерне товариство "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, адреса для листування: 04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 17, ) - 14 713 036,98грн. 3% річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Промімпекс" (місцезнаходження: 61124, м. Харків, вул. Каштанова, 29, поштова адреса: 61124, м. Харків, а/с 2262, ) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) - 17 233,99грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерне товариство "Златобанк" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 17/52, адреса для листування: 04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 17, ) в дохід державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління казначейства у м. Києві, , рахунок UA0026001, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) - 222 766,01грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4 333 098,73 дол. США, пені в розмірі 77 540 448,40грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду або через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено "01" квітня 2021 р.

Суддя Т.А. Лавренюк