ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.04.2021 м. Ужгород Справа № 907/839/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна, м. Одеса

до відповідача ОСОБА_1 , м. Ужгород

про стягнення 23486,76грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до ОСОБА_1 , підприємницька діяльність якого припинена в установленому законом порядку 14.05.2020, з вимогою про стягнення суми 23486,76 грн, яка складається з 16723,85,00 грн основного боргу за договором поставки №1495 МУ/19 від 10 квітня 2019 року, 412,70 грн 3% річних, 4812,62 грн штрафу та 1537,59 грн пені. Позов заявлено з посиланням на статті 530, 546, 549, 625 Цивільного кодексу України, 193, 265 Господарського кодексу України.

При зверненні з позовом товариство-позивач заявило клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвалою суду від 17.12.2020 постановлено звернутися до органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідача щодо надання інформації про його зареєстроване місце проживання (перебування).

На виконання вимог ухвали суду 06.01.2020 від відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради надійшла довідка з відомостями щодо місця реєстрації ОСОБА_1 . Адреса фізичної особи - відповідача у справі відповідає зазначеній позивачем адресі у позовній заяві, і саме на таку адресу ним було надіслано копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 18.01.2021 № 907/839/20 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна від 30.11.2020 залишено без руху та надано строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення у встановленому порядку виявлених недоліків ухвалою суду від 02 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу та отримана ним 15.02.2021, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч.ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив відпущений йому на виконання договору поставки №1495 МУ/19 від 10 квітня 2019 року товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 16723,85 грн. У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання позивачем відповідно до умов договору нараховано та поставлено вимогу про стягнення 412,70 грн 3% річних, 4812,62 грн штрафу та 1537,59 грн пені.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Тедіс Україна (надалі Продавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Мишаничем Романом Федоровичем (надалі Покупець. відповідач), підприємницька діяльність якого припинена в установленому законом порядку 14.05.2020, укладено Договір поставки №1495-МУ/19, за умовами якого продавець зобов`язався передавати тютюнові вироби або інші групи товарів у власність покупця відповідно до його замовлення, а Покупець - приймати та оплачувати Товар на умовах, визначених у цьому договорі.

Асортимент, кількість, ціна товару визначається сторонами на кожну партію окремо; вказується у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Розділом 4 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, такі здійснюються за кожну поставлену партію Товару покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця. Поряд з цим, за згодою продавця Покупцеві Товар може відпускатись на умовах повної передоплати або з відтермінуванням оплати за отриманий Товар. Максимальний строк відтермінування оплати за тютюнові вироби становить шість календарних днів і обраховується з дати виписки видаткової накладної. День, наступний за днем виписки видаткової накладної, є першим днем при підрахунку строку, на який надано відстрочку, останнім днем розрахунку є шостий календарний день (п. 4.8 Договору)..

На виконання умов Договору позивач на підставі видаткових накладних № МУ20-000030969 від 13.03.2020 та № МУ20-000032336 від 17.03.2020 поставив відповідачу товар, на загальну суму 35604,68 грн.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, а саме: в розмірі 18880,83 грн, внаслідок чого борг відповідача перед позивачем складає 16723,85 грн.

Сторонами також погоджено міру відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення платежу понад 3 (три) календарні дні Покупець сплачує на користь Продавця одноразовий штраф у розмірі 16% від суми неоплаченого в строк товару за користування коштами.

Крім того, пунктом 6.2 Договору визначено, що в разі прострочення Покупцем строків оплати Вартості отриманого товару він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

З огляду на це, позивачем заявлено вимогу про стягнення 4812,62 грн штрафу та 1537,59 грн пені.

Також, покликаючись на ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 412,70 грн 3% річних.

Оскільки, надіслана 30.06.2020 на адресу Відповідача претензія за вих. № 992/ГО/ЮД від 30.06.2020 про невиконання договірних зобов`язань залишена відповідачем без задоволення, це послужило підставою для звернення до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи накладними з проставленням підпису відповідача у графі про отримання товару.

Однак, доказів повної оплати відповідачем отриманого товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що борг відповідача перед позивачем на суму 16723,85 грн доведений, а тому позовні вимоги про його стягнення підлягають до задоволення повністю.

Щодо 3 % річних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на це, суд перевірив здійснений позивачем розрахунок, який проведений з врахуванням часткових проплат, докази яких суду подано не було. Однак, беручи до уваги принцип диспозитивної та змагальності, а також факт самостійного зменшення позивачем боргу, судом взято до уваги зазначені ним часткові проплати. Відтак, проведений розрахунок є вірним, тому вимога про стягнення 412,70 грн річних підлягає до задоволення.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що в разі прострочення Покупцем строків оплати Вартості отриманого товару він зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума також вирахувана з врахуванням зменшення боргу. Тому, керуючись наведеним вище, заявлена до стягнення з відповідача пеня в розмірі 1537,59 грн підлягає задоволенню.

Щодо штрафу

Пунктом 6.3 Договору передбачено, що у випадку прострочення платежу понад 3 (три) календарні дні Покупець сплачує на користь Продавця одноразовий штраф у розмірі 16% від суми неоплаченого в строк товару за користування коштами Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафу судом перевірено і такий є вірним. Тому позовні вимоги в частині стягнення 4812,62 грн штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 23486,76 грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 2102,00 грн. витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (65044, м. Одеса, пр-т. Шевченка, буд. 4-А, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 23486,76 грн (двадцять три тисячі чотриста вісімдесят шість гривень 76 коп.), в т. ч. 16723,85 грн основного боргу, 412,70 грн 3% річних, 4812,62 грн штрафу та 1537,59 грн пені, а також 2102,00 грн.(дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Андрейчук