ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021р. Справа № 917/2060/20

Суддя господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н. С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, )

до Громадської організації "РОЗВИТОК УКРАЇНСЬКОГО МІСТА" (36011, м. Полтава, вул. Гоголя, 22, )

про стягнення 232 701,50 грн.,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (далі - ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 2249/20 від 31.12.2020р.) до Громадської організації "РОЗВИТОК УКРАЇНСЬКОГО МІСТА" ( далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. в сумі 232 701,50 грн., з яких 212 232,00 грн. основного боргу, 11 906,35 грн. пені, 3 388,75 грн. 3% річних, 5 174,40 грн. втрат від інфляційних процесів.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив оплату за теплову енергію у строк, визначений Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р., чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Згідно витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2020р. даний позов був переданий на розгляд судді Ореховській О.О.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.01.2021р. позовну заяву ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 9172060/20. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи. Також, зазначеною ухвалою було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

Позивач по справі належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та про покладені на нього обов`язки, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 05.01.2021р. (а.с. 55).

Ухвала господарського суду Полтавської області від 05.01.2021р. направлялась відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві - 36011, м. Полтава, вул. Гоголя, 22, що також співпадає з його місцезнаходженням за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 52), проте була повернута підприємством зв"язку до господарського суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 56-59).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 120, ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 05.01.2021р. вважається врученою відповідачу.

Також, ухвала господарського суду Полтавської області від 05.01.2021р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

На виконання вимоги п. 5 ухвали господарського суду Полтавської області від 05.01.2021р. позивач надав письмові пояснення по справі (вх. № 1093 від 29.01.2021р.).

Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не надав.

Відповідно до ст.165 (ч.9) Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на зазначене, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами по справі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, цінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" є забезпечення тепловою енергією на опалення та підігрів води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави та районів Полтавської області.

01.11.2016р. між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" (позивач, за умовами договору - Теплопостачальна організація) та Громадською організацією "РОЗВИТОК УКРАЇНСЬКОГО МІСТА" (відповідач, за умовами договору - Споживач) було укладено Договір № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 9-12) (далі - Договір).

Умовами зазначеного Договору сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення Споживача до межі розподілу балансової належності теплової мережі будівлі по вул. Гоголя, 22 (п.1. Договору );

- Облік споживання теплової енергії на опалення нежитлового приміщення Споживача проводиться вузлом обліку теплової енергії, тип та номер якого зазначено в акті-допуску до експлуатації комерційного вузла обліку теплової енергії (далі-Акт допуску), який є невід`ємною частиною договору та підписується власником або особою, яка є представником Споживача чи особою, яка призначена, згідно наказу, відповідальною за технічний стан та експлуатацію вузла обліку теплової енергії (п. 18 Договору );

- зняття показань з вузла обліку. теплової енергії та гарячої води проводяться споживачем і передаються теплопостачальній організації до 25 числа кожного місяця у письмовій формі, по телефону, або факсом, або надсилаються на електронну адресу, з обов`язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, за підписом уповноваженої особи та скріпленим печаткою, за наявності.

При наявності засобів дистанційної передачі параметрів показники вузла обліку теплової енергії та гарячої води знімаються підприємством протягом розрахункового місяця, не пізніше 25-го числа розрахункового місяця, згідно яких проводяться нарахування (п. 20 Договору);

- проектне (розрахункове) теплове навантаження на опалення нежитлового приміщення Споживача становить 0,350000 Гкал/год, опалювальна площа 3210,9 м2 ( п. 25.3. Договору)

- розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії.

Тариф на теплову енергію з 30.06.2016 для потреб інших споживачів (крім населення) -1100,50 грн/Гкал (без ПДВ). Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплову енергію (п. 37 Договору );

Також позивач зазначає, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України "Про теплопостачання Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб`єктам природних монополій та суб`єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП).

Вказаною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі:

17 січня 2020 року 1004,48 грн/Гкал (без ПДВ) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію, 46161,82 грн/Гкал/год (без ПДВ) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) на підставі постанови НКРЕКП № 87 від 14.01.2020;

з 18 березня 2020 року 791,36 грн/Гкал (без ПДВ) умовно-змінна частина двоставкового тарифу на теплову енергію, 42651,59 грн/Гкал/год (без ПДВ) умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію (місячна абонентська плата на одиницю теплового навантаження) на підставі постанови НКРЕКП № 622 від 17.03.2020.

- всі розрахунки по даному договору проводяться на підставі рахунку, виписаного Теплопостачальною організацією Споживачу, з обов`язковим застосуванням діючих тарифів (п. 38 Договору );

- Факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору.

У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено п. 12 Договору, він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 39 Договору );

- Споживач зобов`язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів. Споживач може проводити попередню оплату за місяць, наступний за розрахунковим. Якщо підстава платежу в платіжних документах не зазначена, Теплопостачальна організація зараховує кошти в погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в минулі періоди (п. 40 Договору );

- У випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день просточення, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України (п. 41 Договору );

- Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.10.2016р. і діє в частині постачання теплової енергії (опалення) до 31.12.2020р., а частині розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде заявлено однією із сторін. Але в будь-якому випадку, Договір вважається припиненим, в разі досягнення сторонами згоди та з дотриманням вимог п. 49 (п. 46 Договору ).

Позивач зазначає, що в порушення умов Договору відповідачем за період з лютого по жовтень 2020р. не проведено оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 212 232,00 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 212 232,00 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 11 906,35грн. пені за період з 10.03.2020р. по 16.12.2020р., 3 388,75грн.3% річних за період з 10.03.2020р. по 16.12.2020р. та 5 174,40грн. інфляційних втрат за період квітень - листопад 2020р.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав, зокрема, наступні докази: копію Договору № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р., Додаток № 6 до постанови НКРЕКП № 87 від 14.01.2020р. (структура двоставкових тарифів), Додаток № 6 до постанови НКРЕКП № 622 від 17.03.2020р. (структура двоставкових тарифів), копії актів приймання-передачі теплової енергії: № АВ-4716 від 29.02.2020р. на суму 56 347,44 грн.; № АВ-7360 від 31.03.2020р. на суму 38 000,84 грн.; № АВ-11690 від 30.04.2020р. на суму 17 913,67 грн.; № АВ-14601 від 31.05.2020р. на суму 17 913,67 грн.; № АВ-18018 від 30.06.2020р. на суму 17 913,67 грн.; № АВ-21214 від 31.07.2020р. на суму 17 913,67 грн.; № АВ-24416 від 31.08.2020р. на суму 17 913,67 грн.; АВ № 27631 від 30.09.2020р. на суму 17 913,67грн., № АВ-30596 від 31.10.2020р. на суму 10 401,70 грн.; копії рахунків на оплату: №АВ-2448 від 28.02.2020р., №АВ-3810 від 19.03.2020р., №АВ-6016 від 30.04.2020р., №АВ-7486 від 31.05.2020р., №АВ-9218 від 30.06.2020р., №АВ-10816 від 31.07.2020р., №АВ-12421 від 31.08.2020р., №АВ-14040 від 30.09.2020р., №АВ-15500 від 31.10.2020р., копії реєстрів рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії згрупованих поштових відправлень направлених відповідачу, копії виписок з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо позивача відповідача; розрахунки основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 ст. 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтями 526 та 525 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивач належним чином виконав взяті на себе договірні зобов"язання, поставивши відповідачу за період з лютого по жовтень 2020р. теплову енергію на загальну суму 212 232,00грн.

Факт поставки теплової енергії підтверджується:

- актами приймання-передачі теплової енергії: № АВ-4716 від 29.02.2020р. на суму 56 347,44 грн.; № АВ-7360 від 31.03.2020р. на суму 38 000,84 грн.; № АВ-11690 від 30.04.2020р. на суму 17 913,67 грн. (підписано обома сторонами); № АВ-14601 від 31.05.2020р. на суму 17 913,67 грн. (підписано обома сторонами); № АВ-18018 від 30.06.2020р. на суму 17 913,67 грн. (підписано обома сторонами); № АВ-21214 від 31.07.2020р. на суму 17 913,67 грн. (підписано обома сторонами); № АВ-24416 від 31.08.2020р. на суму 17 913,67 грн. (підписано обома сторонами); АВ № 27631 від 30.09.2020р. на суму 17 913,67грн. (підписано обома сторонами), № АВ-30596 від 31.10.2020р. на суму 10 401,70 грн., (а.с. 26-35); виставленими позивачем рахунками на оплату теплової енергії (а.с. 17-25), реєстрами рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії згрупованих поштових відправлень направлених відповідачу ( а.с. 32-40).

При цьому, суд встановив, що акти приймання-передачі теплової енергії за лютий, березень та жовтень 2020р. не підписані відповідачем. Проте, оскільки позивачем надано докази надіслання вказаних актів разом із рахунками на адресу відповідача (копії реєстрів згрупованих поштових відправлень), такі акти відповідно до п. 39 Договору, підписані теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважаються оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджують факт надання споживачу теплової енергії.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію за Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. на загальну суму 212 232,00 грн. підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Позивач, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України нарахував та заявив до стягнення з відповідача:

- пеню в сумі 11 906,35 грн. за періоди: з 10.03.2020р. по 09.09.2020р. (за зобов`язаннями за лютий 2020р.) - 4 266,97грн.; з 10.04.2020р. по 09.10.2020р. (за зобов`язаннями за березень 2020р.) - 2 606,96грн.; з 10.05.2020р. по 09.11.2020р. (за зобов`язаннями за квітень 2020р.) - 1 148,43грн.; з 10.06.2020р. по 09.12.2020р. (за зобов`язаннями за травень 2020р.) - 1 077,77грн.; з 10.07.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за червень 2020р.) - 942,31грн.; з 10.08.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за липень 2020р.) - 759,74грн.; з 10.09.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за серпень 2020р.) - 577,16грн.; з 10.10.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за вересень 2020р.) - 400,48грн.; з 10.11.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за жовтень 2020р.) - 126,53грн;

- 3% річних в сумі 3 388,75грн.: з 10.03.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за лютого 2020р.) - 1 302,98грн.; з 10.04.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за березень 2020р.) - 782,13грн.; з 10.05.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за квітень 2020р.) - 324,63грн.; з 10.06.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за травень 2020р.) - 279,09грн.; з 10.07.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за червень 2020р.) - 235,03грн.; з 10.08.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за липень 2020р.) - 189,49грн.; з 10.09.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за серпень 2020р.) - 143,95грн.; з 10.10.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за вересень 2020р.) - 99,89грн.; з 10.11.2020р. по 16.12.2020р. (за зобов`язаннями за жовтень 2020р.) - 31,56грн.

- інфляційні втрати в сумі 5 174,40грн. за період квітень - листопад 2020р.

Розрахунки наявні в матеріалах справи (а.с. 5-8).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 ГК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

В п. 41 Договору сторони погодили, що у випадку неоплати теплової енергії у вказані строки вводиться пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який оплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день просточення, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Дана норма Договору узгоджується з положенням ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Здійснивши перевірку правомірності нарахування пені, суд встановив, що позивач, визначаючи розмір пені невірно визначив початок перебігу строку прострочення. Позивачем не враховано, що згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати вартості теплової енергії за Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. за періоди починаючи з 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Водночас, позивач не врахував, що відповідно до п. 40 Договору споживач зобов"язується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа наступного за розрахунковим з урахуванням суми проміжних платежів.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Таким чином, останнім днем для здійснення розрахунку за спожиту теплову енергію є 10 число місяця наступного за розрахунковим, а тому прострочення оплати за кожний місяць починається з 11 числа місяця наступного за розрахунковим.

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені суд звертає увагу на наступне.

Згідно вимог підпункту 4 п. 3 Розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-ІХ від 17.03.2020 p., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено дію карантину до 31.08.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою, зокрема внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно із зазначеною постановою карантин продовжено до 31 жовтня 2020 року. Постановою КМУ від 13.10.2020 р. №956 карантин було продовжено до 31 грудня 2020 року.

Оскільки відповідач за Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. є споживачем комунальної послуги теплопостачальної організації (позивача), вимоги щодо стягнення з відповідача пені починаючи з моменту введення карантину (12.03.2020р.) задоволенню не підлягають.

Після проведення перерахунку пені, з урахуванням положень Договору та приписів чинного законодавства України, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 33,87грн. (період нарахування - 11.03.2020р. за зобов`язаннями за лютий 2020р.)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Суд встановив, що дії відповідача є порушенням умов Договором № 4238 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.11.2016р. і є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати (п. 40 Договору) та вказаного позивачем періоду) , суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі 3 365,62грн. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідач 3% річних позов задоволенню не підлягає.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат судом виявлено деякі математичні помилки.

Згідно здійсненого судом перерахунку інфляційних витрат (з урахуванням виникнення заборгованості та в межах визначеного позивачем періоду ) загальна сума нарахувань має становити 5 210,45грн., що перевищує розмір інфляційних нарахувань заявлений позивачем до стягнення з відповідача (5 174,40грн.)

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, яка визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 5 174,40грн.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 212 232,00грн. основного боргу, 33,87грн. пені, 3 365,62грн. 3% річних та 5 174,40грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджені документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 46, 129, 231-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації "РОЗВИТОК УКРАЇНСЬКОГО МІСТА" (36011, м. Полтава, вул. Гоголя, 22, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, , п/р НОМЕР_1 в філії Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 331467) 212 232,00грн. основного боргу, 33,87грн. пені, 3 365,62грн. 3% річних та 5 174,40грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 312,09грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення підписано 30.03.2021р.

Суддя О.О. Ореховська