ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 березня 2021 року Справа № 903/45/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Русинчук М.М., розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Суща Віктора Васильовича, Волинська область, Камінь-Каширський район, с. Стобихівка

до відповідача: Виробничо-комерційного приватного підприємства "Агропромтехцентр", Волинська область, м. Ковель

про стягнення 11 533 696,98 грн.

за участю представників сторін

від позивача: не прибув;

від позивача: не прибув;

в с т а н о в и в: Позивач - Фізична особа-підприємець Сущ Віктор Васильович звернувся з позовом до Виробничо-комерційного приватного підприємства "Агропромтехцентр" про стягнення 11 533 696,98 грн., з яких: 9 763 365,45 грн. основного боргу, 611 101,14 грн. 3% річних, 859 429,43 грн. інфляційних витрат, 299 800,96 грн. штрафу. (згідно заяви про зменшення позовних вимог за вх. №01-68/16/21 від 12.03.2021)

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу від 05.01.2017, в частині своєчасної оплати.

Ухвалою від 28.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.02.2021.

Ухвалою суду від 10.02.2021 відкладено підготовче засідання на 15.03.2021, постановлено виконати вимоги ухвалу суду від 28.01.2021.

Ухвалою суду від 15.03.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляд у по суті на 29.03.2021.

Представник позивача через відділ діловодства суду подав заяву за вх.№01-57/1677/21 від 29.03.2021 в якій просить здійснювати судовий розгляд справи по суті без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та розгляд справи у відзиві на позов просить відмовити в стягненні штрафу, у зв`язку з пропуском позовної давності.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

05 січня 2017 між фізичною особою-підприємцем Сущ Віктором Васильовичем (Продавець) та Виробничо-комерційним приватним підприємство "Агропромтехцентр" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу ((а.с. 11)

Відповідно до п. 1.1 договору визначено, що продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити заготовки для піддонів, в кількості та по ціні, що вказується в видаткових накладних.

Згідно п. 1.2. договору передбачено, що сума договору складає 12 000 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.5. договору, здача-приймання товару здійснюється шляхом підписання видаткової накладної на товар виписаної продавцем.

Пунктом 2.1. договору, покупець зобов`язаний прийняти товар від продавця і повністю оплатити товар, що передається продавцем(попередня оплата) або оплатити в наступному порядку: оплата 100 % вартості товару по факту поставки товару у готівковому, безготівковому та іншому порядку прийнятому сторонами у формі, що не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п. 4.5. договору за необґрунтовану відмову від розрахунку за товар Покупець виплачує пеню у розмірі 0,1% від суми відмови (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення) за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 4.6 договору за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього Договору, винна Сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 3 % від ціни товару зазначеної в видаткових накладних.

Пунктом 4.7. договору, сторони домовилися, що термін позовної давності про стягнення основної суми боргу становить 5 (п`ять років).

Згідно п.п 5.1 договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але в будь-якому випадку до 31.12.2017.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено у сторін виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору купівлі-продажу від 05.01.2017.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом даного судового розгляду є стягнення заборгованості за поставлений товар на умовах договору купівлі-продажу від 05.01.2017 та на підставі видаткових накладних.

Як встановлено, на виконання зобов`язань, визначених вищевказаних договором позивач поставив (передав у власність) відповідачу товар загальною вартістю 12 564 763,05 грн., що підтверджується видатковими накладними про отримання товару (а.с. 12- 101)

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що покупець зобов`язаний прийняти товар від продавця і повністю оплатити товар, що передається продавцем(попередня оплата) або оплатити в наступному порядку: оплата 100 % вартості товару по факту поставки товару у готівковому, безготівковому та іншому порядку прийнятому сторонами у формі, що не суперечить чинному законодавству України.

Однак, відповідач оплатив частково за поставлений товар у розмірі 2 801 397,55 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та додатково визнається останнім у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за переданий та неоплачений товар становить 9 763 365,45 грн., відповідачем визнана у відзиві, підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем, нараховано відповідачу за період з 31.10.2018 по 13.11.2020, 3% річних в сумі 611 101,14 грн., та інфляційні втрати в сумі 299 800,96 грн. за період з 01.11.2018 по 31.10.2020, які є підставними та підлягають до стягнення.

Щодо стягнення з відповідача 3 % штрафу в розмірі 299 800,96 грн. за спірний період з 31.10.2018 по 13.11.2020, суд дійшов висновку про відмову у його стягнення при цьому враховано таке.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

При цьому відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, позовні вимоги за спірний період з 31.10.2018 по 13.11.2020 заявлені поза межами строків позовної давності, оскільки на вимоги про стягнення штрафу поширюється спеціальна позовна давність тривалістю в один рік.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься відзив відповідача, в якому відповідач заявляє про застосування спеціальної річної позовної давності до вимоги щодо стягнення суми штрафу.

За таких обставин вимога позивача про стягнення штрафу в розмірі 299 800,96 грн. до задоволення не підлягає, у зв`язку із застосуванням строку позовної давності.

Згідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241,252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Виробничо-комерційного приватного підприємства "Агропромтехцентр", Волинська область (45400, Волинська обл., м. Ковель, вул. Театральна, буд. 15, ) на користь Фізичної особи-підприємця Суща Віктора Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 11 233 896,02 грн., з яких: 9 763 365,45 грн. - основного боргу, 611 101,14 грн. - 3% річних,859 429,43 грн. - інфляційних витрат, 168508,00 грн.- судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст рішення складено

01.04.2021

Суддя В. М. Дем`як