Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1482/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.,

секретаря судового засідання Стретович Н.К.

за участю представників сторін:

- від позивача за первісним позовом: Кобенко О.Ю. - ордер серії КВ №153639 від 26.01.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3639 від 26.02.2009

- від відповідача за первісним позовом: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Хмари Максима Станіславовича (Кіровоградська область, м. Гайворон)

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Жовтневе" (Житомирська область, Попільнянський район, с. Квітневе)

про стягнення 680306,00 грн.

та за зустрічним позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Жовтневе" (Житомирська область, Попільнянський район, с. Квітневе)

до Фізичної особи - підприємця Хмари Максима Станіславовича (Кіровоградська область, м. Гайворон)

про визнання недійсним договору-заявки № 1822 від 24.06.2020 в частині встановлення пені

В засіданні суду оголошено вступну і резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення відповідно до ст. 238 ГПК України.

ФОП Хмара Максим Станіславович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ПСП "Жовтневе" про стягнення 680306,00 грн., з яких 36000,00 грн. основного боргу, 642600,00 грн. неустойки, 507,50 грн. 3 % річних, 1198,50 грн. інфляційних втрат, а також 10204,59 грн. судового збору.

Ухвалою від 04.01.2021 господарський суд відкрив провадження у справі; постановив здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання суду на 01.02.2021 о 11:30 (а. с. 30).

25.01.2021 до суду від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору-заявки № 1822 від 24.06.2020 в частині встановлення пені у розмірі 15% від вартості фрахту за кожен день прострочення в додаткових умовах договору, з підстав не відповідності діючому законодавству (а. с. 33 - 45).

Ухвалою від 26.01.2021 господарський суд прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву; постановив об`єднати зустрічний позов в одне провадження та розглядати за правилами загального позовного провадження з первісним (а.с. 47,48).

Ухвалою від 01.02.2021 господарський суд продовжив підготовче провадження у справі по 16.03.2021; відклав підготовче засідання суду на 02.03.2021 об 11:00; продовжив сторонам процесуальні терміни для подання відповідних документів.

03.02.2021 до суду від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву із запереченнями щодо зустрічних позовних вимог (а. с. 63 - 72).

До суду від ПСП "Жовтневе" надійшли такі документи:

- 15.02.2021 - заперечення на відзив ФОП Хмари М.С. (а. с. 74 - 80); відзив на первісний позов щодо відмови позивачу в задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій у формі пені в розмірі 15% від вартості фрахту за кожен день прострочення та зменшення витрат на судовий збір (а. с. 76,77);

- 01.03.2021 - додаткові пояснення до відзиву на первісний позов з додатками; заява від 26.02.2021 про залучення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Хмари С.П. (а. с. 81 - 84; 85; 87-90; 91).

Ухвалою від 02.03.2021 господарський суд відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 16.03.2021 о 10:00 (а. с. 97).

Ухвалою від 16.03.2021 господарський суд оголосив перерву до11:00 22.03.2021.

Відповідними ухвалами від 22.03.2021 господарський суд відмовив в задоволенні заяви ПСП "Жовтневе" від 26.02.2021 про залучення в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Хмару С.П. (а. с. 116,117); закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 30.03.2021 о 12:00 (а. с. 120,121).

26.03.2021 (електронною поштою) та 29.03.2021 (поштовим зв`язком) від ПСП "Жовтневе" надійшло клопотання від 26.03.2021 з додатками (а. с.124-139), яким повідомлено про ухвалення Господарським судом Житомирської області рішення від 22.03.2021 у справі №906/1481/20, а також про сплату 26.03.2021 36000,00 грн. боргу; додатково повідомлено про неможливість прибути в засідання суду через хворобу представника; заявлено клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами.

Представник позивача за первісним позовом в засіданні суду позовні вимоги підтримала; проти зустрічного позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов (а. с. 63 - 65).

Як вбачається з відзиву на первісний позов від 05.02.2021 (а. с. 76, 77) ПСП "Жовтневе" проти первісного позову заперечено; 26.03.2021 суму боргу погашено повністю; зустрічний позов підтримано повністю; в матеріалах справи є заперечення від 05.02.2021 на відзив позивача на зустрічний позов (а. с. 74, 75).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши повноважного представника позивача за зустрічним позовом, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

24.06.2020 між ФОП Хмарою М.С. (перевізник) та ПСП "Жовтневе" (замовник) укладено договір - заявку №1822 (далі - договір -заявка) про надання транспортних послуг, за яким перевізник зобов`язався вчасно надати замовнику автомобіль марки MAH і доставити вантаж до місця розвантаження в обумовлений строк з с. Рудки Львівської області до місця розвантаження - с.Квітневе, Житомирської області, а також погоджено вартість перевезення у сумі 36000,00 грн. Б/Г без ПДВ (а. с. 9).

Договір-заявка містить, зокрема, такі умови: замовник зобов`язується здійснити своєчасне завантаження та розвантаження автомобіля, правильно оформити супровідні документи, вказати фактичну адресу завантаження та розвантаження; перевізник зобов`язаний вчасно надати автомобіль і доставити вантаж до місця розвантаження в обумовлений строк; норма часу на оформлення документів, завантаження/розвантаження складає 12 год. з моменту подачі автомобіля; перевищення норм часу вважається простоєм; оплата виконується у день доставки вантажу; у випадку затримки оплати більше 2 банківських днів, замовник зобов`язується виплатити 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день; факсимільна копія вважається дійсною до виконання, а також ту, що має юридичну силу; договір-заявка набуває чинності з моменту його підписання.

Позивач надав відповідачу транспортні послуги по обумовленому маршруту на суму 36000,00 грн. без ПДВ, про що свідчить акт надання послуг №1822 від 24.06.2020 (а. с. 10).

Після отримання транспортних послуг і підписання акту №1822 від 24.06.2020, відповідач за зустрічним позовом вказану вартість перевезення не сплатив.

Позивач зазначив, що відповідач, в порушення умов договору №1822 від 24.06.2020, у визначений строк (24.06.2020) оплату за надані послуги в розмірі 36000,00 грн. не провів, а отже є таким, що прострочив виконані зобов`язання.

У зв`язку з несплатою боргу, відповідачу нараховано неустойку у розмірі 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день у сумі 642600,00 грн., 3% річних - 507,50 грн. та інфляційні втрати - 1198,50 грн.

26.03.2021 відповідач за первісним позовом сплатив борг у сумі 36000,00 грн., про що свідчить відповідна банківська виписка (а. с.133).

2. Щодо обґрунтованості позову за зустрічними позовними вимогами.

2.1. Фактичні обставини за зустрічним позовом.

ПСП "Жовтневе" не заперечує проти укладення 24.06.2020 між сторонами договору - заявки №1822 про надання транспортних послуг, однак зазначає таке:

- враховуючи розташування сторін в різних адміністративно - територіальних одиницях і необхідність оперативного перевезення вантажу, договір-заявку підписано шляхом надсилання сторонам його скан-копій з подальшим підписанням і обміном їх оригіналами; факт оперативності перевезення вантажу підтверджено тим, що акт наданих послуг з перевезення підписано в той самий день, що і договір-заявку, що свідчить про те, що договір-заявка укладався в момент безпосереднього виконання умов договору; позивач за зустрічним позовом був зацікавлений в якнайшвидшому юридичному оформленні правовідносин з ФОП Хмарою М.С. і не звернув належної уваги на всі умови договору - заявки, який був наданий перевізником;

- у зв`язку із виникненням суперечок між сторонами, ПСП "Жовтневе" здійснило аналіз норм договору - заявки та дійшло висновку, що абзац 6 "Додаткових умов" договору - заявки в частині встановлення пені у розмірі 15% від вартості фрахту за кожен день прострочення є таким, що підлягає оскарженню і має бути визнаний судом недійсним, оскільки прямо суперечить вимогам чинного законодавства.

2.2. Норми права (нормативно - правові акти), які застосував господарський суд під час розгляду зустрічного позову.

Відповідно до ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За ч.2 п.1 ст.199 Господарського кодексу України до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У ч. 2 ст. 9 ЦК України зазначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) за ст. 610 ЦК України кваліфікується як порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Кваліфікуючими ознаками штрафу є: а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо); б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У свою чергу пеня як різновид неустойки характеризується наступними ознаками: а) застосування у грошових зобов`язаннях; б) можливість встановлення за такий вид порушення зобов`язання, як прострочення виконання (порушення умови про строки); в) обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання; г) триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки.

Згідно з аб. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Актом цивільного законодавства, що встановлює розмір пені, являється Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

За ст. 1 вказаного Закону України платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 даного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочином відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину (господарського договору) недійсним, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.1, ч.2, ч.3 ст.6 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, принцип свободи договірного регулювання правовідносин, втілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки.

2.3. Висновок Господарського суду Житомирської області за зустрічним позовом.

Судом встановлено, що спір виник за несплату ПСП "Жовтневе" коштів за договором-заявкою про надання транспортних послуг № 1822 від 24.06.2020.

Позивач за первісним позовом у позовній заяві вказав, що сума нарахувань є неустойкою; у письмових поясненнях від 24.12.2020, наданих на виконання ухвали господарського суду від 18.12.2020 про залишення позовної заяви без руху, вказано, що нарахування 15% від вартості перевезення не є річними у розумінні ст. 625 ЦК України, а по своїй суті є пенею (а. с. 26); у відзиві на зустрічний позов від 01.02.2021 зазначено, що нарахування 15% є скоріше штрафом, ніж пенею (а. с. 63 - 65).

Викладене свідчить про неоднозначне тлумачення позивачем за первісним позовом правової природи проведеного нарахування.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, передбачена в аб. 6 "Додаткових умов" договору від 24.06.2020 відповідальність за затримку оплати більше 2-х банківських днів (15% від вартості фрахту), виходячи із встановленого в зазначеному пункті способу обчислення, судом розцінюється як пеня, оскільки нараховується за затримку оплати саме за кожний прострочений банківський день та з огляду на таке.

В силу ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Тому обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним абз. 6 "Додаткових умов" в оспорюваній частині, покладається на ПСП "Жовтневе".

Укладаючи договір - заявку №1822, сторони, за наявності взаємного волевиявлення, закріпили в оспорюваному пункті договору умову про те, що у випадку затримки оплати більше 2 банківських днів, замовник зобов`язується виплатити 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день.

Договір як в цілому, так і в оспорюваній частині підписаний сторонами без будь -яких зауважень, які могли бути викладені позивачем за зустрічним позовом, зокрема, у протоколі розбіжностей до договору і, як наслідок, погоджені сторонами в іншій редакції або ж виключені. Зазначене, з огляду на викладене, свідчить про погодження сторонами всіх умов, які є в такому договорі та в оспорюваному пункті, зокрема. Отже, підписавши договір без застережень, позивач за зустрічним позовом фактично погодився зі всіма його умовами, в тому числі, й тим, які на його думку, є недійсним.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити договором неустойку, що стягується за прострочення грошового зобов`язання у відсотках до вартості невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про стягнення такої неустойки у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена у договорі - заявці відповідальність за прострочення виконання зобов`язання по оплаті у більшому розмірі не суперечить матеріальному праву України та відповідно, не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання в цій частині угоди недійсною.

Разом з тим суд зазначає, що положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Національного Банку України: https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish, розмір облікової ставки НБУ 12.06.2020, 24.07.2020, 04.09.2020 по теперішній час було встановлено на рівні 6% річних, відповідно подвійна облікова ставка - 12% та подвійна облікова ставка в день - 0,287671.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний. Тобто, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки НБУ (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі № 25/187, від 07.11.2011 у справі № 5002-2/5109-2010 (3-121гс11)).

Наведеним спростовуються доводи відповідача за зустрічним позовом про те, що за своєю суттю нарахування 15% скоріше є штрафом, а не пенею.

За таких обставин, позивачем за зустрічним позовом не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог про визнання недійсним договору -заявки в частині встановлення в абзаці 6 "Додаткових умов" відповідальності за затримку оплати більше 2-х банківських днів у розмірі 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день, яка фактично за правовою природою є пенею.

Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

3. Щодо обґрунтованості позову з первісними позовними вимогами.

3.1. Щодо наявності підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення боргу у сумі 36000,00 грн.

Позивачем надано відповідачу транспортні послуги по обумовленому маршруту на суму 36000,00 грн. без ПДВ, про що свідчить акт надання послуг №1822 від 24.06.2020 (а. с.10).

Відповідачем, в порушення умов договору-заявки у визначений строк не здійснено оплату за надану послугу.

Прострочення боргу виникло у відповідача з 25.06.2020, оскільки договором -заявкою передбачено, що оплата виконується у день доставки товару.

Позивач свої зобов`язання за спірним договором виконав повністю, що підтверджено актом надання послуг № 1822 від 24.06.2020 (а. с.10).

Відповідач погасив суму основного боргу у розмірі 36000,00 грн., про що свідчить банківська виписка станом на 26.03.2021 (а.с. 133); у призначенні платежу зазначено, що оплата здійснювалась за транспортні послуги по маршруту: Рудки, Львівська область - Квітневе, Житомирська область, згідно з рахунком №1822 від 24.06.2020.

Посилання ПСП "Жовтневе", викладені у додаткових поясненнях до відзиву на первісний позов від 26.02.2021 (а. с. 81) на те, що перерахування коштів за транспортні послуги на виконання договору-заявки №1822 здійснювався не самим ПСП "Жовтневе", а дружиною директора ПСП "Жовтневе" ОСОБА_1 в розмірі 20198,00 грн. та директором ПСП "Жовтневе" ОСОБА_2 в розмірі 9800,00 грн. на особисту карту батька позивача Хмари Станіслава Петровича в сумі 29998,00 грн.; оскільки такий перерахунок не включає ПДВ, то сума сплати склала 29998,00 грн, замість 36000,00 грн., судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Укладений між сторонами договір - заявка не містить будь-яких умов щодо покладення виконання обов`язку по проведенню замовником оплати на іншу особу

Здійснення ж платіжних операцій по поповненню карти/рахунку між фізичними особами, які не є сторонами укладеного договору та за відсутності призначень відповідних платежів, не може вважатись належним виконанням зобов`язань ПСП "Жовтневе" за договором, укладеним між суб`єктами господарської діяльності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Зважаючи на погашення відповідачем 36000,00 грн. основного боргу, в частині стягнення основного боргу відсутній предмет спору, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

3.2. Щодо обґрунтованості позову в частині стягнення 1198,50 грн. інфляційних втрат за період з 27.06.2020 по 15.12.2020 і 507,50 грн. 3% річних за вказаний період за розрахунками позивача, наведеними у позовній заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Позивачем заявлено до стягнення 3% за період з 27.06.2020 по 15.12.2020.

Зважаючи на вказаний позивачем період, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних лише за банківські дні, за допомогою системи пошуку ІПС ЛІГА:ЗАКОН "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій", судом встановлено, що розмір 3 % річних є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Оскільки позивач не скористався правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованих 3 % річних, до задоволення підлягають 3% річних в сумі 507,50 грн., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що позивач заявив до стягнення 1198,50 грн. інфляційних втрат за період з 27.06.2020 по 15.12.2020.

Однак, слід звернути увагу, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зважаючи на період виникнення прострочки в оплаті боргу, нарахування інфляційних повинно здійснюватися з липня 2020 року по листопад 2020 року включно. Здійснивши за допомогою системи пошуку ІПС ЛІГА:ЗАКОН "Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій" перерахунок інфляційних втрат за вказаний період, суд встановив, що їх розмір становить 721,15 грн.

З огляду на викладене в частині заявленого розміру інфляційних втрат у сумі 477,35 грн. слід відмовити за безпідставністю нарахування.

4. Щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення 642600,00 грн. неустойки.

Під час розгляду зустрічного позову, судом встановлено, що укладаючи договір-заявку №1822, сторони за наявності взаємного волевиявлення закріпили в абзаці 6 умову про те, що у випадку затримки оплати більше 2 банківських днів, замовник зобов`язується виплатить 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день, яка виходячи із встановленого в зазначеному пункті способу обчислення, за своєю правовою природою, фактично є пенею.

Перевіривши проведені позивачем нарахування заявленої до стягнення з відповідача суми неустойки (пені), господарський суд встановив, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом неустойки (пені) в сумі 1440,09 грн., нарахованої за подвійною обліковою ставкою НБУ за кожен прострочений банківський день в межах заявлених позовних вимог, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги ФОП Хмари М.С. про стягнення неустойки (пені) в сумі 678865,91 грн. є безпідставними, а тому задоволенню вони не підлягають.

5. Висновок Господарського суду Житомирської області за результатами розгляду позовної заяви та зустрічної позовної заяви.

5.1. Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем за первісним позовом доведено суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами у справі.

Відповідачем за первісним позовом сплачено суму боргу у розмірі 36000,00 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частково задоволенню на суму 2668,74 грн., з яких 507,50 грн. 3 % річних, 721,15 грн. інфляційних втрат, 1440,09грн. неустойки. В частині стягнення 15% від вартості фрахту за кожен прострочений банківський день у сумі 678865,91 грн. та 477,35 грн. інфляційних втрат відмовити за безпідставністю їх нарахування.

5.2. Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають на підставі фактичних обставин, встановлених господарським судом.

6. Розподіл судових витрат між сторонами.

6.1 Зважаючи на часткове задоволення первісного позову та ст. 129 ГПК України, суд прийшов до висновку покласти витрати по сплаті судового збору на сторони за первісним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

6.2. Щодо зустрічного позову, зважаючи на відмову в його задоволенні, судовий збір покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі №906/1482/20 в частині стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Жовтневе" 36000,00 грн. основного боргу.

2. Первісний позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Жовтневе" (13532, Житомирська область, Попільнянський район, с. Квітневе, ) на користь Фізичної особи - підприємця Хмари Максима Станіславовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ):

- 507,50 грн. 3 % річних;

- 721,15 грн. інфляційних втрат;

- 1440,09 грн. неустойки;

- 580,03 грн. судового збору.

4. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 678865,91 грн. неустойки.

5. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 477,35 грн. інфляційних втрат.

6. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.04.21

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - ФОП Хмара М.С. на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

3 - ПСП "Жовтневе" на електронну адресу: