РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/18132/20

За позовом: Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 29 169,66 грн

Суддя: Шкурдова Л.М.

секретар с/з Лисенко А.І.

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Горобець Т.В., за дов.

від третьої особи - не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення 29 169,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.02.21 призначено справу №910/18132/20 до розгляду у спрощеному позовному провадженні, залучено у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПАТ "НАСК "ОРАНТА".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору страхування №310598579.19 від 22.09.19р. та у зв`язку з настанням страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля «КІА» д/н НОМЕР_1 , а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Фольксваген» д/н НОМЕР_2 , водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, станом на дату настання останньої була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/000692713, а тому позивач вказує, що обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 29 169,66 грн. покладається на відповідача.

Відповідачем подано відзив на позов, в якому відповідач вказує, що з Централізованої бази даних МТСБУ, на дату укладання між відповідачем та страхувальником Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/0692713 вже діяв Поліс ЕР107598345 страхової компанії ПАТ «HACK «ОРАНТА», Поліс ЕР 107598345 страхової компанії ПАТ «HACK «ОРАНТА» було укладено раніше ніж поліс АО 0692713 страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», а тому оскільки страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач просив суд залучити до участі у даній справі співвідповідачем ПАТ «HACK «ОРАНТА». Оскільки вимог позивачем до ПАТ «HACK «ОРАНТА» не було заявлено, судом залучено ПАТ «HACK «ОРАНТА» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивачем подано заяву про розгляд даної справи за відсутності представника позивача.

ПАТ «HACK «ОРАНТА» подані заперечення, в яких вказано, що позивачем пропущено річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

У судовому засіданні 16.03.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2019 року між Акціонерним товариством "Страхова компанія "Інго" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір страхування №310598579.19 від 22.09.19р. (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «КІА» д/н НОМЕР_1 .

13 лютого 2020р. в Київській обл. м. Вишневе, автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 було здійснено ДТП, у результаті якої застрахований позивачем автомобіль марки «КІА» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , отримав механічні ушкодження.

Відповідно до довідок Національної поліції Київської області дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Згідно рахунку-фактури №175 від 14.02.2020, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість ремонтних робіт транспортного засобу «КІА» д/н НОМЕР_1 склала суму в розмірі 30 169,66 грн.

Страховим актом №2362474 від 17.02.2020 призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 30 169,66 грн.

Згідно платіжного доручення №2937 від 04.03.2020 позивачем здійснено оплату вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «КІА» д/н НОМЕР_1 в розмірі 30 169,66 грн.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 989 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страхувальника при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується.

Як передбачено частиною 1 статті 989 Цивільного кодексу України, якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, вони вважаються недійсними з моменту їх укладення, незалежно від пред`явлення позову та рішення суду. Отже, у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані із його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватись за домовленістю сторін (стаття 216 Цивільного кодексу України).

Статтею 17 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

Отже, чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об`єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об`єкта від тих самих ризиків, страхувальник зобов`язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов`язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування.

Судом встановлено, що згідно інформації з Централізованої бази даних МТСБУ, на дату укладання між відповідачем та страхувальником Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 0692713 (строк дії з 10.04.2019 по 09.04.2020) вже діяв Поліс ЕР107598345 страхової компанії ПАТ «HACK «ОРАНТА» (строк дії з 14.03.2019 по 13.03.2020р.). Поліс ЕР 107598345 страхової компанії ПАТ «HACK «ОРАНТА» було укладено раніше ніж поліс АО 0692713 страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Судом встановлено, що на час скоєння спірної ДТП обидва вищенаведених поліси були чинними, строк їх дії не закінчився.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази повідомлення страхувальником при укладенні нового договору страхування про наявність іншого договору страхування щодо забезпечуваного транспортного засобу, суд дійшов висновку, що за вказаних обставин поліс АО 0692713, укладений з відповідачем, в силу вимог пункту 3 частини першої статті 989 Цивільного кодексу України, є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 759/10739/16-ц.

Отже, у даному випадку відповідач не є відповідальною особою за відшкодування майнової шкоди, завданої забезпеченому транспортному засобу, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення тексту рішення: 29.03.21