ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2021 р. Справа № 911/184/21

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянув матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайм Логістик»

про стягнення 121159,04 грн

без виклику учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач, ДП «МА «Бориспіль») з позовною заявою від 05.01.2021 № 35-28/7-1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайм Логістик» (далі - відповідач, ТОВ «Тайм Логістик») про стягнення 121159,04 грн, з яких: 101857,20 грн основного боргу, 13146,05 грн пені, 2675,37 грн 3% річних та 3480,42 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 03.07.2019 № 02.4-14.24-77 про надання послуг перевезення.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.01.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В силу положень ст. 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 19.01.2021 про відкриття провадження у справі № 911/184/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Чкалова, буд. 37-Б, офіс 304.

Проте поштовий конверт із копією зазначеної ухвали було повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду без вручення ТОВ «Нодіус» з довідкою про причини повернення/досилання «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки судом було вчинено необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи та відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами, відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Тайм Логістик» (замовник) та ДП «МА «Бориспіль» (виконавець) 03.07.2019 укладено договір про надання послуг перевезення № 02.4-14.24-77 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає, а замовник отримує та оплачує послуги завантаження, перевезення (доставлення) та розвантаження тимчасово затриманих транспортних засобів працівниками патрульної поліції та інших підрозділів міністерства внутрішніх справ на території ДП «МА «Бориспіль» та м. Бориспіль у випадках, передбачених законодавством України (далі - послуги).

Пунктом 1.2. Договору визначено, що код послуги - 52.21 «послуги суміжні з наземним перевезенням» (відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457).

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що Виконавець зобов`язується в цілодобовому режимі, за виключенням передбачених пп. 2.1.1. Договору випадків, здійснювати, зокрема:

- прийнявши заявку від замовника, забезпечити прибуття евакуатора для здійснення перевезення (доставлення) транспортного засобу на спеціальний майданчик в найкоротший час, але не пізніше 25 (двадцяти п`яти) хвилин з моменту отримання заявки;

- транспортування транспортних засобів спеціальним автотранспортом на підставі документів, визначених законодавством України для цієї мети;

- завантаження (власними силами), розвантаження та перевезення (доставлення) тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальні майданчики для тимчасово затриманих транспортних засобів, які розташовані за адресами вказаними в пп. 2.1.6. Договору;

- вантажні операції, належне закріплення тимчасово затриманого транспортного засобу, зняття кріплень і покриттів;

- збереження транспортного засобу під час перевезення (доставлення) до передачі замовнику на спеціальному майданчику;

- забезпечення підписання працівниками, що виконуватимуть роботи з перевезення (доставлення) тимчасово затриманого транспортного засобу на спеціальний майданчик акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, акту обліку кількості здійснених перевезень (доставлень) транспортних засобів, що тимчасово затримані і здійснювати передачу такого транспортного засобу замовнику;

- надання всієї необхідної документації та інформації, що стосується обумовлених Договором послуг.

Водночас за умовами п. 2.2. Договору замовник зобов`язався, зокрема, щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії виконавця рахунок, акт прийому-передачі наданих послуг та своєчасно і у повному обсязі оплачувати отримані послуги.

Пунктом 4.1. Договору обумовлено, що до 05 числа місяця, наступного за звітним, сторони на підставі підписаних актів обліку кількості здійснених перевезень (доставлень) транспортних засобів, що тимчасово затримані складають та підписують акт прийому-передачі наданих послуг та акт звірки взаєморозрахунків.

Ціна послуги (далі - вартість) завантаження, перевезення та розвантаження транспортних засобів відповідно до п. 1.1. Договору наведена у Додатку № 1 до цього Договору (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.2. Договору сплата рахунку здійснюється замовником до 20 числа кожного місяця, що слідує за звітним. Підписаний акт приймання-здачі виконаних послуг замовник зобов`язаний повернути в бухгалтерію виконавця протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий виконавцю та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

За умовами п. 9.1., 9.2. Договору останній набирає чинності з дати його укладання сторонами, скріплення печатками сторін. Датою укладання Договору вважається пізніша дата, якщо Договір підписувався сторонами окремо. Цей Договір діє протягом одного календарного року з дати укладення.

Між сторонами погоджено додатки до Договору: № 1 «Вартість послуги завантаження, перевезення та розвантаження транспортних засобів», № 2 «Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу», № 3 «Акт обліку кількості здійснених перевезень (доставлень) транспортних засобів, що тимчасово затримані».

ДП «МА «Бориспіль» стверджує про те, що у жовтні, грудні 2019 року та з січня по квітень 2020 року ним як виконавцем надано відповідачу обумовлені Договором послуги завантаження, перевезення та розвантаження транспортних засобів на загальну суму 101857,20 грн. На підтвердження факту надання вказаних послуг до позовної заяви долучено акти приймання-здачі виконаних послуг згідно з Договором, а саме: акт від 31.10.2019 на суму 19140,00 грн; акт від 31.12.2019 на суму 22022,40 грн; акт від 31.01.2020 на суму 15230,40 грн; акт від 29.02.2020 на суму 15140,40 грн; акт від 31.03.2020 на суму 28947,60 грн; акт від 30.04.2020 на суму 1376,40 грн.

Зі змісту зазначених актів вбачається, що вони складені та підписані в односторонньому порядку - з боку виконавця.

Для оплати наданих на підставі Договору послуг виконавцем сформовано відповідні рахунки-фактури: № 11/45 від 31.10.2019 за надані послуги у жовтні 2019 року на суму 19140,00 грн; № 11/63 від 31.12.2019 за надані послуги у грудні 2019 року на суму 22022,40 грн; № 11/1 від 31.01.2020 за надані послуги у січні 2020 року на суму 15230,40 грн; № 11/7 від 29.02.2020 за надані послуги у лютому 2020 року на суму 15140,40 грн; № 11/13 від 31.03.2020 за надані послуги у березні 2020 року на суму 28947,60 грн; № 11/21 від 30.04.2020 за надані послуги у квітні 2020 року на суму 1376,40 грн.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, зазначені вище акти приймання-здачі виконаних послуг разом з рахунками-фактурами самостійно отримувались замовником у бухгалтерії виконавця, на підтвердження чого до позовної заяви долучено Реєстри виданих/отриманих оригіналів документів за спірний період.

За твердженнями позивача, у порушення взятих на себе на умовах пункту 5.2. Договору зобов`язань, відповідач не сплатив на користь позивача в повному обсязі вартість отриманих за Договором послуг за жовтень, грудень 2019 року та з січня по квітень 2020 року, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 101857,20 грн.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи зі змісту наведених вище статей, оплаті зі сторони замовника підлягає саме надана послуга, факт реального надання якої підлягає доведенню належними та допустимими доказами відповідно до ст. 73-79 ГПК України.

Так, судом установлено, що акти приймання-здачі виконаних послуг за жовтень, грудень 2019 року та за січень-квітень 2020 року підписано позивачем та, відповідно, надано на підпис відповідачу, що останнім не спростовано. Однак, всупереч умовам п. 5.2. Договору, замовник отриманих від виконавця актів не підписав, вмотивованої відмови від їх підписання не надав.

Суд зазначає, що бездіяльність відповідача в частині відсутності реагування на одержані від позивача акти приймання-здачі виконаних послуг не є добросовісною поведінкою суб`єкта господарювання та, відповідно, не зумовлює відсутність у нього обов`язку з оплати наданих позивачем послуг.

Крім того судом враховано, що відповідно до умов п. 5.2. Договору якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий виконавцю та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів наявності заперечень щодо зазначених актів з боку замовника, такі акти, в силу п. 5.2. Договору, вважаються підписаними сторонами, а послуги - наданими.

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 101857,20 грн відповідає фактичним обставинам справи, то вимога ДП «МА «Бориспіль» про стягнення з ТОВ «Тайм Логістик» вказаного основного боргу за надані послуги підлягає задоволенню повністю.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати вартості наданих послуг позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 13146,05 грн за загальний період з 21.11.2019 по 04.01.2021, від кожного простроченого платежу окремо, від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями, згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 916/1777/19.

Умовами п. 6.2. Договору сторони обумовили, що якщо замовник не виконав своїх зобов`язань щодо сплати послуг в строк передбачений пунктом 5.2. Договору, замовнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати до моменту повного погашення замовником простроченої заборгованості за укладеним Договором, включаючи день оплати.

Отже сторони договору № 02.4-14.24-77 від 03.07.2019 за взаємною згодою збільшили тривалість періоду нарахування пені від дня, коли зобов`язання мало бути виконане, до дня погашення заборгованості.

Перевіривши за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» розрахунок пені, судом установлено, що сума пені за заявлені періоди загалом складає 13145,76 грн, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору позивачем заявлено до стягнення 2675,37 грн 3% річних та 3480,42 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту викладеного у позовній заяві розрахунку суми інфляційного збільшення суми боргу та 3% річних за загальний період з 21.11.2019 по 04.01.2021, розрахованих від кожного акта окремо, починаючи з дня наступного за днем, в який зобов`язання мало бути виконане.

Суд перевірив розрахунки 3% річних і встановив, що такі є арифметично правильними та відповідають фактичним обставинам справи, а отже позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 2675,37 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Перевіркою розрахунку інфляційних втрат судом установлено, що розмір втрат від інфляції за визначені позивачем періоди становить 4428,46 грн, тобто є більшим ніж визначений позивачем до стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягають втрати від інфляції у сумі 3480,42 грн, тобто у розмірі, визначеному позивачем до стягнення.

З огляду на викладене вище, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлений і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення: 101857,20 грн основного боргу, 13145,76 грн пені, 2675,37 грн 3% річних та 3480,42 грн інфляційних втрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайм Логістик» (08290, Київська обл., м. Ірпінь, смт Гостомель, вул. Чкалова, буд. 37-Б, офіс 304; ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ): 101857 (сто одну тисячу вісімсот п`ятдесят сім) грн 20 коп. основного боргу, 13145 (тринадцять тисяч сто сорок п`ять) грн 76 коп. пені, 2675 (дві тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн 37 коп. 3% річних, 3480 (три тисячі чотириста вісімдесят) грн 42 коп. інфляційних втрат та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін