РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2021Справа № 910/17000/20

За позовом: Державного підприємства "Первомайськвугілля"

до Державного підприємства "Держвуглепостач"

про стягнення 4 256128,61 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

До Господарського суду міста Києва звернулось Державне підприємство "Первомайськвугілля" з позовною заявою до Державного підприємства "Держвуглепостач" про стягнення 4256128,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки рядового вугілля №01-19/РВ від 19.07.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/17000/20 та призначено підготовче засідання на 04.12.2020.

В судове засіданні 04.12.2020 представник позивача з?явився, надав свої усні пояснення.

В судове засіданні 04.12.2020 представник відповідача не з?явився.

Ухвалою суду від 04.12.2020 відкладено розгляд справи на 29.01.2021.

Ухвалою суду від 01.02.2021 розгляд справи призначено на 22.02.2021.

Ухвалою суду від 22.02.2021 розгляд справи по суті призначено на 19.03.2021.

09.03.2021 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконфереції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 у задоволенні клопотання Державного підприємства "Первомайськвугілля" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 910/17000/20 відмовлено.

19.03.2021 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні 19.03.2021 винесено рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

19.07.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір поставки рядового вугілля №01-19/РВ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцю рядове вугілля в асортименті, по реквізитах, з якісними характеристиками наведеним у відповідних Специфікаціях до Договору, які є його невід`ємними частинами.

За п. 1.2 Договору Покупець зобов`язується прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених Договором.

На виконання умов Договору №01-19/РВ від 19.07.2019 року Позивач передав у власність Відповідача на підставі Специфікації №07/19-3 від 19.07.2019 року вугільної продукції на суму 3 997 078,94 грн., яка станом на дату подачі позову не погашена. Вказане підтверджується актом приймання-передачі вугільної продукції від 31.07.2019 р. №105а та актом звіряння взаємних розрахунків станом на 31.01.2020 року.

Відповідно до п. 6.1 Договору №01-19/РВ від 19.07.2019 року Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати підписання відповідного акту приймання-передачі вугілля.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню , враховуючи наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в розмірі 3997078,94 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань інфляційні втрати в розмірі 121068,31 та 3% річних в розмірі 137981,36 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційні втрати з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 137981,36 грн. та інфляційні втрат в розмірі 121068,31 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2. Стягнути із Державного підприємства «Держвуглепостач» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 4, ідентифікаційний код 40225511) на користь Державного підприємства "Первомайськвугілля» (93292, Луганська область, Попаснянський район, місто Гірське, вул. І. Данькова, 21, ідентифікаційний код 32320594) основну заборгованість в розмірі 3997078 (три мільйони дев`ятсот дев`яносто сім тисяч сімдесят вісім) грн. 94 коп., 3% річних в розмірі 137981 (сто тридцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят одну) грн. 36 коп., інфляційні втрати в розмірі 121068 (сто двадцять одну тисячу шістдесят вісім) грн. 31 коп., судовий збір в розмірі 63841 (шістдесят три тисячі вісімсот сорок одну) грн. 93 коп.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.03.2021.

Суддя В.І. Мельник