ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 справа № 914/3299/20

Суддя Юркевич М.В., за участю секретаря Кравчук І.В., розглядаючи матеріали

позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Констебль», м. Київ

до відповідача: Дочірнього підприємства «Плай», с. Козьова, Сколівський район, Львівська область

про: стягнення 101 735,88 грн. заборгованості за договором про надання охоронних послуг

за участю представників сторін:

від позивача: Безбородько Т.М. - адвокат

від відповідача: Доценко О.І. - адвокат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Констебль» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Дочірнього підприємства «Плай» про стягнення 101 735,88 грн. заборгованості за договором про надання охоронних послуг №01-07/2018-Ф від 01.08.2018р.

Ухвалою від 21.12.2020р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження та надано строк для подання відзиву.

Станом на 25.01.2021р. від сторін не поступило жодних заяв і клопотань.

Ухвалою від 25.01.2021р. розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження було призначено на 23.02.2021р.

04.02.2021р. від відповідача поступив відзив на позовну заяву.

В судове засідання 23.02.2021р. з`явилися представники сторін, які виступили з поясненнями по суті позовних вимог та взяли участь в дослідженні доказів і обставин у справі.

Ухвалою від 23.02.2021р. розгляд справи по суті було відкладено на 16.03.2021р.

В судове засідання 16.03.2021р. з`явився представник позивача, подав додаткові письмові пояснення по суті позовних вимог.

Відповідач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому процесі в Касаційному господарському суді.

Ухвалою від 16.03.2021р. розгляд справи було відкладено на 30.03.2021р.

В судове засідання 30.03.2021р. з`явилися представники сторін, які виступили з поясненнями по суті позовних вимог.

Після з`ясування обставин справи та дослідження поданих доказів судом було встановлено наступне:

01.07.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Констебль» (позивачем) та Дочірнім підприємством «Плай» (відповідачем) було укладено договір про надання охоронних послуг №01-07/2018-Ф, за умовами якого позивач надає послуги з охорони об`єктів відповідача, вказаних в додатку №1 до договору, а замовник сплачує за надані послуги за цінами та у термін визначений договором.

Згідно додатку №1 до договору, об`єктом охорони був гірськолижний комплекс «Плай», що знаходився біля с. Плав`є Сколівського району Львівської області.

Відповідно до протоколу погодження договірної ціни, що є додатком №2 до договору, сторони визначили вартість охорони за місяць 32 000,80 грн.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору, ним надавалися послуги з охорони об`єктів відповідача, про що складалися наступні акти:

1. Акт надання послуг №15 від 31.01.2020р. на суму 32 000,80 грн.;

2. Акт надання послуг №41 від 29.02.2020р. на суму 32 000,80 грн.;

3. Акт надання послуг №56 від 31.03.2020р. на суму 32 000,80 грн.;

4. Акт надання послуг №71 від 30.04.2020р. на суму 32 000,80 грн.;

5. Акт надання послуг №91 від 31.05.2020р. на суму 32 000,80 грн.;

6. Акт надання послуг №106 від 06.06.2020р. на суму 5 733,48 грн.;

Позиція позивача.

За вказаний період, згідно вищенаведених актів, позивачем було надано відповідачу послуг на загальну суму 165 734,48 грн.

Однак, зазначені вище акти були частково підписані та оплачені відповідачем, а саме було підписано та повністю оплачено акти №15 та №41, підписано, але не оплачено акт №56, не підписано та неоплачено решта актів - №71, 91, 106.

Відповідно до п. 3.1.2. договору, виконавець має право припинити надання послуг з охорони і розірвати договір у випадку непогашення заборгованості замовником в зазначений у письмовому повідомленні строк.

30.05.2020р. позивач направив відповідачу претензію-повідомлення, в розумінні п. 3.1.2. договору, з вимогою погасити заборгованість за березень-квітень 2020р. на суму 64 000,00 грн. у 5-ти денний термін з дня отримання претензії. Даною претензією також зазначено, що у випадку нездійснення відповідачем плати у встановлений строк, договір буде розірваний.

Враховуючи, що відповідач заборгованості не сплатив, а також не підписав акти надання послуг за квітень-червень 2020р., то позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з березня по червень 2020р. в сумі 101 735,88 грн.

Позиція відповідача.

Проти позовних вимог відповідач заперечував з наступних підстав:

Як зазначав позивач у своїй позовній заяві, на виконання взятих на себе зобов`язань згідно договору, ним у період з 01.01.2020 року по 06.06.2020 року були надані послуги з охорони території та об`єктів відповідача.

На підтвердження факту надання послуг у спірний період до позовної заяви позивачем було долучено акти наданих послуг та відомості нарядів по охороні об`єктів.

Відповідач зауважував, що з наданих позивачем відомостей нарядів по охороні

об`єктів не вбачається за можливе встановити надання спірних послуг саме на підставі договору про надання охоронних послуг № 01-07/2018-Ф від 01.07.2018 та згідно дислокації розміщення постів охорони на об`єктах відповідача, яка є додатком № 1 до договору. Крім того, наданими позивачем відомостями нарядів по охороні об`єктів жодним чином не підтверджується факт надання послуг в обсягах та вартості, визначених у протоколі погодження договірної ціни, яка є додатком № 2 до договору.

В п.2.4. договору визначено, що оплата за послуги здійснюється замовником згідно рахунків та актів виконаних робіт в 5-денний термін після підписання зазначених актів.

У позовній заяві позивач вказав, що 30.05.2020 року на адресу відповідача було

направлено претензію з вимогою здійснити оплату за надані послуги в розмірі 64000,00

грн. за березень-квітень 2020. Однак, відповідач стверджував, що не отримував дану претензію, а в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт направлення відповідачу даної претензії.

Крім того, відповідач зазначав, що підписаний ним акт надання послуг за березень 2020р. був оплачений готівковими коштами працівнику позивача, про що свідчить розписка гр. ОСОБА_1 , про отримання ним 36 000,00 грн. в якості авансу.

Таким чином відповідач стверджував, що отримані ним послуги з січня 2020р. по березень 2020р. повністю були оплачені. В той же час, відповідач не визнавав заборгованості, яка виникла з квітня по червень 2020р., оскільки наголошував на тому, що в такий період позивач не надавав послуг з охорони об`єкта, а відповідні докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідач просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до фактичних обставин справи встановлених судом, спір між сторонами виник у ході виконання ними договору про надання охоронних послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення суд послуговується наступними законоположеннями та своїми висновками:

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов`язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до п. 2.4. договору, оплата за послуги здійснюється замовником згідно рахунків та актів виконаних робіт, в 5-ти денний термін після підписання зазначених актів на розрахунковий рахунок виконавця.

Так, сторонами було погоджено та підписано акти надання послуг №15 від 31.01.2020р. на суму 32 000,80 грн., №41 від 29.02.2020р. на суму 32 000,80 грн., №56 від 31.03.2020р. на суму 32 000,80 грн. Водночас, відповідачем не визнавалося та не підписувалися акти надання послуг №71 від 30.04.2020р. на суму 32 000,80 грн. №91 від 31.05.2020р. на суму 32 000,80 грн. та №106 від 06.06.2020р. на суму 5 733,48 грн.

Акти №15 та №41 були відповідачем оплачені, що визнається сторонами.

Водночас, в якості доказу оплати за послуги, які надані у березні 2020р. відповідач надав суду розписку, якою ніби то підтверджує передачу ним 36 000,00 грн. працівнику позивача в якості оплати авансу за березень.

Так, з тексту наданої розписки встановлено, що невстановлений гр. ОСОБА_1 отримав кошти в розмірі 36 000,00 грн. Однак, від кого такі кошти було отримано, а також їх цільове призначення в такій розписці не зазначено. Крім того, в ході розгляду справи також не було встановлено судом особу ОСОБА_1 та яке він має відношення до сторін у даній справі.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для зарахування спірних 36 000,00 грн. в якості оплати за надані позивачем відповідачу охоронні послуги за березень 2020р. по акту №56. А тому вимога про стягнення заборгованості з відповідача за березень 2020р. в розмірі 32 000,80 грн. є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості відповідно до актів №71, 91, 106, суд зазначає наступне:

Як вже було встановлено вище, відповідач не визнавав, що за цими актами у спірний період позивач надавав охоронні послуги, а тому їх не підписав.

В той же час, позивач, як на докази надання таких послуг покликався на відомості нарядів по охороні об`єктів, які долучив до матеріалів справи.

Так, надаючи правову оцінку поданим доказам, суд звертає увагу на те, що надані відомості є суто внутрішніми документами позивача, не містять погодження відповідача чи відмітки останнього про ознайомлення, тощо, а тому розцінюються судом як односторонній акт, що за даних обставин справи не можуть підтверджувати надання охоронних послуг відповідачу відповідно до договору.

Більше того, відповідно до умов договору, оплата наданих послуг проводиться замовником в 5-ти денний термін після підписання зазначених актів. Однак, в матеріалах справи відсутні також і докази направлення (отримання відповідачем) спірних актів. Твердження ж позивача про те, що акти були отримані відповідачем наручно не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 69 735,80 грн. є недоведеними та не підлягають до задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на наведене, за результатом розгляду спору, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 32 000,80 грн. заборгованості.

Відповідно до ч.4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 661,18 грн.

Керуючись ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Констебль» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Плай» (82631, Львівська область, Сколівський район, с. Козьова, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Констебль» (03186, м. Київ, площа Соломянська, 2, приміщення 916, ) 32 000,80 грн. основного боргу та 661,18 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.03.2021р.

Суддя М.В. Юркевич