ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" квітня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/893/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» (вх. №2-422/21 від 02.04.2021р.) про забезпечення позову, подану у справі №916/893/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29-А; )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Одеський автоскладальний завод» (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29; )

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Одеський автоскладальний завод», в якому просить суд усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» у користуванні та розпорядженні власністю з боку Приватного акціонерного товариства «Одеський автоскладальний завод», шляхом:

1) припинення самовільно встановленого пропускного режиму до нежитлових будівель, що розташовані за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 101; Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

2) розблокування в`їзду через ворота на прибудинкову територію Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-В.

В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» посилається на перешкоджання відповідачем в реалізації права власності на нерухоме майно.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх. №2-422/21 від 02.04.2021р.). В даній заяві позивач просить суд забезпечити позовні вимоги шляхом заборони Приватному акціонерному товариству «Одеський автоскладальний завод» (65003, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 29; ) вчиняти дії щодо:

1) перешкоджання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК», а також третім особам, з якими укладено договори оренди, та їх транспортним засобам, у доступі до належних на праві власності об`єктів нежитлової нерухомості, розташованих за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 101; Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

2) знищення чи пошкодження майна, належного на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК», розташованого за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 101; Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначив, що є власником нежитлових приміщень, розташованих за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-В, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 101; Одеська область, м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, будинок 29-Г, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01, а також зазначає наступне.

Зазначені будівлі знаходяться поряд з будівлями, що належать на праві власності Приватному акціонерному товариству «Одеський автоскладальний завод», з боку якого за відсутності виробничих потужностей та оформлення права користування земельною ділянкою підтримується пропускна система на територію.

Вказав, що не може дістатись до своєї власності, здавати її в оренду згідно з метою основної господарської діяльності, а також не має інформації як і ким на даний час вона використовується.

Повідомив, що 17.02.2021р. та 17.03.2021р. на виконання розпоряджень керівництва відповідача відбулось знищення майна позивача, а саме: паркану та плит з проїзної частини дороги.

Вказав, що служба охорони, найнята відповідачем, встановила будку охорони та пункт пропуску, через який тільки пішки пропускали виключно директора позивача та представників орендаря до будівлі №29-В, водночас, транспортні засоби не допускаються на територію.

Зазначив, що допоки триватиме судовий процес, власність позивача перебуває у розпорядженні відповідача, з огляду на що невідомо, в якому стані залишаться будівлі після вирішення справи.

Додатково відзначив, що використання власності позивача законним орендарем за цільовим призначенням згідно з договором оренди є неможливим, що неминуче призведе до дострокового розірвання договірних правовідносин, і як наслідок до банкрутства позивача.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з ч. 1, ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, достатньо обґрунтованою підставою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

-запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16).

При цьому особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести суду необхідність вжиття у справі заходів забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також необхідним, в даному випадку, є обґрунтування заявником обставин, які б свідчили, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, предметом позову у даній справі є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» до Приватного акціонерного товариства «Одеський автоскладальний завод» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що не може дістатись до своєї власності, здавати її в оренду згідно основної господарської діяльності, а також не має інформації як і ким на даний час вона використовується. Також вказує, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права власності.

Тобто, позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, в її обґрунтування посилається на ті обставини, що стали підставою для звернення до суду з позовом.

Разом з цим суд зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову питання обґрунтованості підстав самого позову судом не вирішуються, адже дані обставини є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо вжиття вказаних вище заходів забезпечення позову є аналогічними тим, що зазначені ним в позові і їх перевірка судом фактично призведе до вирішення цього спору по суті, а не до встановлення підстав для застосування інституту забезпечення позову в цій справі.

Таким чином, обставини щодо перешкоджання/не перешкоджання здійснення права власності з боку відповідача та відсутності можливості використовувати нежитлові будівлі не можуть бути встановлені судом на стадії господарського процесу ще до відкриття провадження у справі та початку розгляду справи по суті.

Крім того, заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Так, із наданих фотографій неможливо встановити адресу та місцезнаходження зображеного майна, його належність будь-якій особі на праві власності.

На фотографіях відсутні достатні та обґрунтовані докази, що відображене на них майно відповідає нерухомому майну, яке є предметом заяви про забезпечення позову: вул. Чепіги Отамана, будинок 29-В, м. Одеса, а також вул. Чепіги Отамана, будинок 29-Г, м. Одеса.

Аналогічно, із наданого відеозапису неможливо встановити відповідність зафіксованого майна зазначеному вище, і, відповідно, з`ясувати фактичне місцезнаходження та належність такого нерухомого майна.

Як з фотографій, так і з відеозапису неможливо встановити також і осіб, якими вчиняються відповідні дії відносно майна.

Таким чином, за відсутності достатньо обґрунтованих підстав вважати, що має місце втручання відповідача та/або його посадових осіб до діяльності позивача шляхом перешкоджання використання його майна, а також вчинення дій щодо знищення чи пошкодження майна позивача, у суду відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання на наявність звернень до правоохоронних органів також не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для забезпечення позову, зокрема, з огляду на те, що подання відповідних заяв є беззаперечним правом будь-якої особи, а витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не містить будь-яких відомостей щодо осіб, яким повідомлено про підозру, наслідків розслідування чи інших аналогічних даних, а містить виключно короткий виклад обставин, які зазначені зі слів особи, що звернулась до правоохоронних органів.

Наявність договору оренди нерухомого майна, яке належить позивачеві, також не може свідчити про перешкоджання доступу до предмету договору оренди, як і роздруківка сторінки із соціальних мереж.

При цьому, заява про забезпечення позову в частині заборони вчинення дій щодо перешкоджання позивачеві, а також третім особам, з якими укладено договори оренди, і їх транспортним засобам, у доступі до об`єктів нерухомості, - фактично є тотожною задоволенню позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом припинення встановленого пропускного режиму та розблокування в`їзду.

Щодо заяви про забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії щодо знищення чи пошкодження майна, належного на праві власності позивачеві, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено вище, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Втім, заборона вчиняти дії, які в силу вимог законодавства є протиправними, не має сенсу, оскільки метою забезпечення позову не є дублювання судом заборон, встановлених нормативно-правовими актами.

З врахуванням зазначених вище обставин, суд, здійснивши оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням вимог розумності, обґрунтованості і адекватності, дійшов висновку, що у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи подані заявником докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову та встановивши в їх сукупності обставини, на які посилається заявник як на підставу своїх вимог, суд вважає, що заява про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.136, ст.137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСПОРТ ЛОДЖІСТІК» про забезпечення позову (вх. №2-422/21 від 02.04.2021р.) відмовити.

Ухвала набрала чинності 05.04.21 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвалою Господарського суду Одеської області.

Суддя Р.В. Волков