номер провадження справи 32/141/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 Справа № 908/2652/20

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Колодій Н.А., при секретарі судового засідання Зеленцовій К.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжтеплоенерго (69005, місто Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача концерну Міські теплові мережі (69091, місто Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137)

про стягнення грошових коштів

Представників сторін:

від позивача: Семеренко С.О. довіреність № 2 від 06.01.2021,

Михайленко В.В., довіреність № 5 від 04.01.2021;

від відповідача: Саржинська О.А., довіреність №985/20-19 від 29.12.2020.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжтеплоенерго з позовом до концерну Міські теплові мережі про стягнення 108172,16, які складаються з 80503,62 грн. заборгованості з орендної плати, 5666,00 грн. пені, 14948,87 грн. інфляційних втрат та 7053,67грн. 3% річних.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2020 позовну заяву передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/2652/20, присвоєно справі номер провадження 32/141/20, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 03.12.2020 за клопотанням відповідача судом призначено судове засідання на 03.12.2020. Розгляд справи відкладався до 16.12.2020.

Ухвалою суду від 16.12.2020 суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.01.2021. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 09.02.2021. Ухвалою від 09.02.2021 судом закрито підготовче, розгляд справи по суті розпочато в судому засідання 09.02.2021. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.02.2021, 12.03.2021.

В судовому засіданні 12.03.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення в присутності представників сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з травня 2016 по 20.10.2017 в рамках договору оренди нерухомого майна № 986 від 25.11.2011, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 80503 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства, боржнику нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

10.11.2020 від концерну Міські теплові мережі надійшов відзив на позовну заяву №4977/20 від 09.11.2020, відповідно до якого відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що вимоги щодо стягнення пені, 3% річних і інфляційні втрати нараховані всупереч умовам договору та правил встановлених законом з порушенням строків позовної давності. Просив суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. 10.12.2020 від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення в яких відповідач пояснив, що на момент розгляду справи у суді відповідачем повністю сплачена сума основного боргу за договором. (долучені до матеріалів справи). А також, підтримав клопотання про застосування строків позовної давності щодо нарахування суми пені, 3% річних та індексу інфляції.

09.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив та додаткові пояснення від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення. Так позивачем зазначено, що строки оплати орендних платежів сторонами змінені, та у відповідності до умов додаткової угоди № 5 від 20.10.2017 сторони визначили строки проведення взаємних розрахунків за договором будуть здійснені в період з 01.01.2018 по 01.02.2018. Окрім того, сторонами 15.08.2018 проведено залік взаємних вимог та зменшено суму заборгованості за договором № 986 від 25.11.2011. Таким чином, відповідачем вчинено дії , що свідчать про визнання ним свого боргу за договором № 986 від 25.11.2011 станом на 15.08.2018 на загальну суму 95431,04грн, залишок якої після проведення заліку взаємних вимог становить 90503,58грн. Враховуючи викладене, строк початком перебігу позовної давності після її переривання є 15.08.2018.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові та відповіді на відзив. Просив стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати. В частині стягнення основного боргу, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору. Також просив судової витрати в повному обсязі покласти на відповідача, оскільки спір з його вини.

Представник відповідача підтримав заперечення, що викладені у відзиві, додаткових поясненнях та запереченнях на відповідь на відзив. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволені позову в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

В судовому засіданні 12.03.2021 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжтеплоенерго (орендодавець, позивач у справі) та Концерном Міські теплові мережі (орендар, відповідач у справі) уклали договір оренди нерухомого майна за № 986 (надалі договір).

Пунктом 1.1. договору встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення (надалі об`єкти оренди) по бул. Гвардійський, 137.

Вступ орендаря у користування об`єктами оренди настає одночасно з підписанням сторонами договору та актів прийому-передачі вказаного у п. 1.1 договору майна (п. 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі рахунку (додаток № 1), що є невід`ємною частино цього договору.

Розмір орендної плати за базовий місяць оренди (листопад 2011) становить 6649,48грн., у т.ч. ПДВ 20% 1108,25грн. Орендна плати за грудень 2011 визначається шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад.

Додатковою угодо № 5 від 20.10.2017 сторони узгодили:

- доповнити п. 3 Договору п.п. 3.6, виклавши в наступній редакції:

«Сторони домовились, що строки взаємних розрахунків за Договором будуть здійснені між сторонами в період з 01 січня 2018 р. по 01 лютого 2018 р. Розрахунки буде здійснено відповідно до вимог п.3 ст. 776 Цивільного кодексу України», у тому числі шляхом зарахування вартості будівельних робіт на проведення капітального ремонту нежитлових орендованих приміщень будівлі (літ. Б) по бул. Гвардійському, 137, частково із вартості будівельних робіт з урахуванням ПДВ в розмірі 94,51603 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот шістнадцять гривень 03 коп.), що підтверджується Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт».

Доповнити п. 3 Договору п.п. 3.6.1, виклавши в наступній редакції:

«Сторони за взаємною згодою, у будь-який момент, до повного виконання розрахунків згідно п. 3.6. Договору, можуть переглянути строки та суми перерахування і суми взаємних розрахунків заборгованості».

У відповідності до умов договору сторони підписали Акт прийому-передачі майна.

Також матеріали справи містять Акт прийому-передачі (повернення) до договору оренди нерухомого майна від 25.11.2011 №986, відповідно до якого концерн МТМ 20.10.2017 передав (повернув) ТОВ Запоріжтеплоенерго нерухоме майно.

Як свідчать матеріали справи сторонами на виконання умов договору складені та підписані акти наданих послуг, а концерном МТМ отримані виставлені позивачем рахунки.

Суду наданий Акт звірки взаємних розрахунків від 01.10.2019, відповідно до якого заборгованість концерну МТМ перед ТОВ Запоріжтеплоенерго станом на 01 жовтня 2019 року за договором № 986 від 25.11.2011 складає 127981,63 грн.

Сторонами 15.08.2018 проведено залік взаємних вимог та зменшено взаємну суму заборгованості, а саме:

-Концерн Міські теплові мережі зменшує заборгованість ТОВ Запоріжтеплоенерго згідно договору №420 від 01.07.2005 оренда майна на суму 4764,57 грн, договору № 113 від 01.03.2006 подача води на суму 162,86грн.

-ТОВ Запоріжтеплоенерго зменшує заборгованість Концерн Міські теплові мережі згідно договору № 986 від 25.11.2011 оренда нежитлового приміщення по бул.Гвардійському, 137 на суму 4927,43 грн.

Позивач у позові посилається на те, що станом на 15.10.2020 року непогашена заборгованість з орендної плати Концерну МТМ за договором № 986 оренди нерухомого майна від 25.11.2011 за період з травня 2016 по 20.10.2017 року складає 80503,62 грн.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого боргу за договором № 986 від 25.11.2011 року станом на 15.08.2018 року на загальну суму 95431,04 грн., залишок якої після проведення заліку взаємних вимог становить 90503,58 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 17.09.2020 на адресу концерну МТМ направив вимогу щодо погашення заборгованості №27, яка залишена відповідачем без реагування.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна № 986 від 25.11.2011 стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 ГК України господарські зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Аналогічні положення містяться в ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків від господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як встановлено судом, на час розгляду справи заборгованість з орендних платежів в рамках договору оренди нерухомого майна №986 від 25.11.2011 в розмірі 80503,62 грн. погашена орендарем повному обсязі.

Таким чином, предмет спору в частині стягнення основного боргу в сумі 80503,62 грн, на день розгляду спору по суті відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Приймаючи до уваги надані сторонами докази, суд ухвалив закрити провадження у справі в частині стягнення 80503,62 грн основного боргу.

За порушення відповідачем строків сплати орендних платежів позивач, враховуючи положення п. 3.4 договору, позивач просив стягнути суму пені в розмірі 5666,00 грн за період прострочення з 01.04.2020 по 30.09.2020.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, перераховується орендарем орендодавцю на рахунок, вказаний в п. 3.3 цього договору, відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до наданих сторонами доказів факт порушення відповідачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів доведений.

При укладанні договору сторонами було узгоджено про застосування штрафних санкцій (нарахування пені) за порушення строків виконання відповідачем зобов`язань щодо внесення орендних платежів.

Таким чином, дії позивача щодо застосування приписів діючого законодавства, умов договору та нарахування неустойки у виді пені є правомірними.

Втім, відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогою позивача про стягнення 5666,00 грн. пені, оскільки вона заявлена із пропущенням строку спеціальної позовної давності, що передбачений ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Проаналізувавши умови договору та приписи діючого законодавства, суд дійшов висновку щодо задоволення клопотання відповідача та вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення суми пені в розмірі 5666,00грн виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до розрахунку позивача пеня нарахована за період прострочення з 01.04.2020 по 30.09.2020.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення пені в сумі 5666,00грн пред`явлена з порушенням строку позовної давності, передбаченого ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Так як, додатковою угодою № 5 від 2010.2017 сторони узгодили:

- доповнити п. 3 Договору п.п. 3.6, виклавши в наступній редакції:

«Сторони домовились, що строки взаємних розрахунків за Договором будуть здійснені між сторонами в період з 01 січня 2018 р. по 01 лютого 2018 р. Розрахунки буде здійснено відповідно до вимог п.3 ст. 776 Цивільного кодексу України», у тому числі шляхом зарахування вартості будівельних робіт на проведення капітального ремонту нежитлових орендованих приміщень будівлі (літ. Б) по бул. Гвардійському, 137, частково із вартості будівельних робіт з урахуванням ПДВ в розмірі 94,51603 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот шістнадцять гривень 03 коп.), що підтверджується Актом № 2 приймання виконаних будівельних робіт».

Тобто, строк, протягом якого позивач мав право звернутись до суду з вимогою про стягнення пені слід обчислювати з 02.02.2018 до 02.02.2019 (один рік з дати порушення зобов`язань).

Таким чином, доводи відповідача про порушення позивачем строків позовної давності до вимог про нарахування пені доведені, оскільки учасники договору узгодили, що строки взаємних розрахунків за договором будуть здійснені між сторонами в період з 01 січня 2018 р. по 01 лютого 2018 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені в розмірі 5666,00грн.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 7053,67 грн. за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 та інфляційні втрати у розмірі 14948,87 грн. за період з жовтня 2017 по вересень 2020 (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд надав правову оцінку доводам сторін щодо визначення строку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, правомірності застосування положень ст. 625 ЦК України, строків позовної давності щодо нарахувань майнових санкцій та дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Так, суд прийняв до уваги той факт, що сторони додатковою угодою № 5 до договору узгодили, строки взаємних розрахунків за договором будуть здійснені між сторонами в період з 01 січня 2018 р. по 01 лютого 2018 р. Таким чином, період нарахування слід рахувати з 02.02.2018 по 30.09.2020.

Згідно з перерахунком зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума 3% річних за період з 02.02.2018 по 30.09.2020 складає 6425,05 грн. В решті вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 628,62 грн. слід відмовити, як пред`явлених необґрунтовано, оскільки сторонами було змінено строки розрахунків (додаткова угоди № 5).

Враховуючи викладене, судом також здійснено перерахунок інфляційних втрат та визначено, що сума інфляційних втрат за період лютий 2018 по вересень 2020 складає 11637,55 грн, пред`явлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню. В решті пред`явленої до стягнення суми індексу інфляції в розмірі 3311,32грн слід відмовити.

Слід зазначити, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідач доказів виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів в рамках договору №986 від 25.11.2011 суду не надав. Заперечення відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені судом враховані. Посилання на невірне визначення строку прострочення при розрахунках 3% річних та інфляційних втрат судом оцінені та враховані.

Втім, суд звертає увагу відповідача, що умовами договору сторонами визначено, що розмір орендної плати за оренду за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Жодним чином застосування індексу інфляції під час визначення місячного розміру орендної плати за договором в кожному окремому періоду не позначається на відповідальності боржника у разі невиконання договірних відносин та не впливають на такий захід відповідальності як нарахування на суму боргу інфляційних втрат за весь час прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Жодних застережень щодо нарахувань індексу інфляції на індексовані в окремому періоді суми орендної плати стаття 625 ЦК України не містить.

Таким чином умови договору стосуються лише щомісячної індексації орендної плати, протягом дії договору, проте жодним чином не впливає на право позивача застосувати заходи відповідальності визначені ст. 625 ЦК України у вигляді проведення нарахувань 3% річних та інфляційних втрат на суму невиконаного грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 42, 129, 130, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжтеплоенерго до відповідача Концерну Міські теплові мережі про стягнення 108172,16 грн. задовольнити частково.

Стягнути з концерну Міські теплові мережі (69091, місто Запоріжжя, бульвар Гвардійський, буд. 137, ідентифікаційний код 32121458) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжтеплоенерго (69005, місто Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4, ідентифікаційний код 31920825) 11637 (одинадцять тисяч шістсот тридцять сім) грн 55 коп. інфляційних втрат, 6425 (шість тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 05 коп. 3% річних, 350 ( триста п`ятдесят) грн 99 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 80503,62 грн закрити.

В частині стягнення пені в розмірі 5666,00 грн, в частині 3% річних в розмірі 628,62грн та в частині інфляційних втрат в розмірі 3311,32грн відмовити.

Винести ухвалу про повернення з державного бюджету на користь позивача 1751,01грн. судового збору.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України 30 березня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А. Колодій