ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р. Справа№ 910/7249/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

За участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 01.02.2021

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.11.2020

у справі № 910/7249/20 (суддя Котков О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр"

до Державного підприємства "Завод 410 ЦА"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" (далі - позивач) звернулося з позовом до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг № 1-юр-4 від 22.06.2018 року у розмірі 223 808,16 грн., з них: основного боргу - 200 000,00 грн, пені - 8 493,16 грн, 3% річних - 1 315,00 грн та 7% штрафу - 14 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про надання юридичних послуг № 1-юр-4 від 22.06.2018 року, зокрема, у визначені договором строки не здійснив оплату вартості наданих йому позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не є обґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/7249/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також не оцінено надані позивачем докази.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з витягом із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" у справі №910/7249/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/7249/20, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2021.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/7249/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник Державного підприємства "Завод 410 ЦА" у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

Апелянтом разом із апеляційною скаргою подано клопотання про витребування доказів, яке обґрунтоване тим, що: ним не було отримано копії відзиву на позовну заяву від відповідача; лише у відповідача знаходиться примірник опису вкладення, де зазначено вірні реквізити акту здачі-приймання наданих послуг; у матеріалах іншої судової справи наявні докази надання ним послуг відповідачу.

Крім того, ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України містить вимоги до клопотання про витребування доказів, а саме, у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Проте, клопотання апелянта про витребування доказів вказаним вимогам не відповідає, зокрема воно не містить доказів вжиття апелянтом заходів для отримання відповідних доказів самостійно та (або) причин неможливості самостійного їх отримання.

Враховуючи зазначене, а також, з огляду на те, що саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем, колегія суддів дійшла висновку про залишення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" про витребування доказів без задоволення.

У свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем було заявлено клопотання про поновлення строку для його подання, з наданням відповідних доказів, яке обґрунтоване оголошенням простою на ДП "Завод 410 ЦА" у зв`язку з продовженням Кабінетом Міністрів України до 28.02.2021 на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання Державного підприємства "Завод 410 ЦА" про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.06.2018 року між Державним підприємством «Завод 410 ЦА» (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Абсолют», з урахуванням зміни найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Інтаєр» (далі - юридична фірма), укладено договір № 1-юр-4 про надання юридичних послуг (далі - договір).

На умовах цього Договору Замовник дає завдання Юридичній фірмі та зобов`язується оплатити його послуги, а Юридична фірма зобов`язується надавати послуги з представництва інтересів Замовника у судах першої та апеляційної інстанції у справі про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного Офісом великих платників податків ДФС (п. 1.1. договору).

Згідно з п.п. 4.1-4.3 Договору вартість послуг складає 400 000 грн. Замовник сплачує 50% вартості послуг протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами договору. Остаточний розрахунок у розмірі 50% вартості послуг Замовник здійснює протягом 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з матеріалами справи, 03.07.2018 року відповідачем було перераховано на користь позивача 200 000,00 грн., як оплату за надання юридичних послуг за договором, що підтверджується платіжним дорученням № 2145 від 03.07.2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року у справі № 826/14116/18 було залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.10.2019 року, яким було визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 08.05.2018 року.

Податковим повідомленням - рішенням Офісу великих платників податків № від 08.05.2018 року було зменшено Державному підприємству «Завод 410 ЦА» розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 10 007 937,00 грн. за січень 2018 року.

З урахуванням наведених обставин, позивач вважаючи, що ним належним чином було виконано свої зобов`язання за договором, а відповідач за отримання послуг у повному обсязі не розрахувався, звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з якими суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України).

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було підписано акт приймання - передачі наданих послуг і, за таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача не виник обов`язок щодо проведення остаточного розрахунку перед позивачем у розмірі 50% вартості послуг.

До матеріалів справи на підтвердження своїх вимог позивачем надано копію акту від 11.02.2020 року здачі - приймання наданих послуг №1 до договору, який підписаний лише позивачем.

Як доказ надіслання вказаного акту на адресу відповідача позивачем надано до матеріалів справи копію накладної Укрпошти № 726, яка не містить відомостей щодо надіслання саме акту від 11.02.2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно не визнав вказані докази належними на підтвердження обставин настання строку оплати відповідачем послуг у силу положень пункту 4.3. договору.

Крім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що Договір не містить ідентифікаційних ознак щодо податкового повідомлення-рішення (номер, дата прийняття), послуги з представництва щодо визнання нечинним якого мав надати позивач, що унеможливлює встановлення судом обставини фактичного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, оскільки в судових рішеннях, на які посилається позивач, як на підтвердження своїх вимог, зазначені відповідні відомості (податкове повідомлення - рішення № від 08.05.2018 року).

З урахуванням наведеного, зважаючи на відсутність у матеріалах справи підписаного обома сторонами договору акту приймання-передачі наданих послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено факт належного та повного виконання ним свого обов`язку за договором, тому правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором.

При цьому колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта та його посилання на положення законодавства та судову практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду, оскільки укладений між сторонами у даній справі договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, до якого не застосовуються відповідні положення законодавства щодо регулювання відносин підряду.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що суд першої інстанції повинен був витребувати у відповідача докази направлення копії відзиву позивачу, оскільки за змістом ст. 159 Господарського процесуального кодексу України подання відзиву на позовну заяву є правом відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 у справі № 910/7249/20 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Інтаєр".

3. Матеріали справи № 910/7249/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складене 22.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк