ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/96/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МПСР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство "Промелектро"

про стягнення 38 127,68 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

21.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "МПСР" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство "Промелектро" про стягнення 38 127,68 грн, з яких 38 000 грн попередньої оплати за товар та 127,68 грн відсотків за користування чужими коштами. Поряд з цим, ним заявлено вимоги про стягнення з Відповідача судових витрат, а саме 2 270 грн судового збору та 7 000 грн витрат на правничу допомогу.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що за усним договором поставки від 03.12.2020 щодо поставки електродвигуна АИР280S4 110/1500 В3 сплатив Відповідачу платіжним дорученням № 2862 від 03.12.2020 38 000 грн, але той поставку не здійснив та суму попередньої оплати не повернув. У зв`язку з неповерненням суми попередньої оплати Відповідач повинен сплатити також відсотки за користування коштами у сумі 127,68 грн за період з 01.01.2021 по 21.01.2021.

Позивач також зазначив, що ним не отримувався обумовлений товар, а безпосередньо Відповідачем не надано доказів протилежного.

Дії та аргументи Відповідача

Відповідачем позовні вимоги не визнаються з посиланням на наступні обставини. Зокрема, він вказує, що:

- між сторонами укладений у спрощений спосіб договір поставки електродвигуна, на підставі якого ним отримані від Позивача кошти у сумі 38 000 грн та здійснена поставка товару,

- підтвердженням поставки є домовленість між керівниками про направлення товару службою кур`єрської доставки «Delivery» до м. Ірпеня із зазначенням у накладній його отримувача - ОСОБА_1 ,

- відповідно до квитанції № товар був відправлений за обумовленою адресою та отриманий ОСОБА_1 ,

- хоча Сович О.І. і не є працівником Позивача, але подальші дії керівника Позивача вказують на фактичне отримання товару, а саме направлення на адресу керівника Відповідача за допомогою мобільного додатку «Вайбер» фото із зображенням електродвигуна та телефонними перемовинами між керівниками про його зовнішній вигляд,

- за наявною інформацією електродвигун був дійсно отриманий ОСОБА_1 та переданий ним Товариству з обмеженою відповідальністю «Насоси СНГ Плюс»,

- за таких обставин та на підставі положень частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України він вважає, що обов`язок з поставки ним виконаний.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 27.01.2021 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи та сторонам установлені строки для подачі процесуальних заяв. Зокрема, Відповідачу установлений строк для подачі відзиву на позов - 19.02.2021.

У вказаний строк Відповідач відзиву на позов не подав, проте 18.02.2021 заявив клопотання про продовження строку його подачі, яке мотивоване неотриманням копії позовної заяви і доданих до неї документів. Ухвалою суду від 24.02.2021 вказане клопотання задоволене, продовжено строки надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення. Зокрема, Відповідачу установлений строк для подачі відзиву на позов - 17.03.2021, заперечення - 29.03.2021, а Позивачу установлений строк для подачі відповіді на відзив - 23.03.2021.

Безпосередньо сторонами подані 22.03.2021 відзив на позов, 23.05.2021 та 25.03.2021 відповідь на відзив.

Поряд з цим, разом із відзивом на позов Відповідачем подане клопотання про витребування доказів, за змістом якого він просив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Насоси СНГ Плюс» письмові докази на підтвердження або спростування наступних фактів:

- чи знаходиться на цей час у Товариства електродвигун АИР280S4 110/1500 В3?

- коли і на якій підставі Товариством отримано цей електродвигун?

- кому на цей час належить право власності на електродвигун?

- чи існують між Товариством та Позивачем господарські взаємовідносини стосовно електродвигуна?

Вирішуючи подане клопотання суд зазначає, що у відповідно до частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Безпосередньо визначення доказів надане у статті 73 того ж Кодексу. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1). Ці дані встановлюються такими доказами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Отже, доказами, серед інших, є письмові документи, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), які стосуються наявного між сторонами спору.

У даному випадку Відповідач просить суд витребувати письмові докази, але не вказує які саме, оскільки перелічені питання не є безпосередніми доказами, а є інформацією, яка може мати місце у певних документах. Більш того, суд зазначає, що відповідно до наданих безпосередньо Відповідачем квитанції на відправку товару № та квитанції № 158 від 08.12.2020 отримувачем зазначено ОСОБА_1 , а не Позивача, що є достатнім для визначення особи, якій ця відправка здійснена та отримана.

За змістом статті 14 ГПК України суд розглядає справи за принципом диспозитивності сторін, що при вирішенні клопотання про витребування доказів означає розгляд справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, при цьому збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зокрема, за частиною 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Таким чином, витребування доказів за власною ініціативою суду можливе лише у випадку наявності сумніву у добросовісності здійснення процесуальних прав та обов`язків сторонами справи.

Підсумовуючи наведені обставини та правові положення суд вважає, що заявлене клопотання не є обґрунтованим, не стосується конкретного письмового доказу, який підлягає витребуванню судом, а безпосередньо сам факт передачі електродвигуна іншому отримувачу, а не Позивачу, підтверджується квитанцією кур`єрської служби № та квитанцією № 158 від 08.12.2020, у зв`язку з чим не потребує додаткового підтвердження щодо його отримання іншою особою. У зв`язку з цим клопотання задоволенню не підлягає.

Установлені судом обставини

Як слідує з Рахунку-фактури № ПЭ-0016219 від 03.12.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство "Промелектро", виступаючим у якості постачальника, виставлений до оплати Товариству з обмеженою відповідальністю "МПСР", як одержувачу, рахунок на суму 38 000 грн щодо оплати електродвигуна АИР280S4 110/1500 В3.

Відповідно до платіжного доручення № 3862 від 03.12.2020 на суму 38 000 грн Позивачем сплачено Відповідачу вказану суму із вказівкою про призначення платежу: оплата за товар згідно рахунка № ПЭ-0016219 від 03.12.2020.

З наданих Відповідачем у якості підтвердження факту передачі товару квитанцій кур`єрської служби «Delivery» № від 04.12.2020 та № 158 від 08.12.2020 слідує, що відправником електродвигуна до міста Ірпеня зазначений ТОВ МНП "Промелектро", а отримувачем - ОСОБА_1 . При цьому в квитанції № від 04.12.2020 у розділі «примітки» наявна інформація: «відправка через компанію ТОВ МПСР», а безпосередньо у квитанції № 158 від 08.12.2020 наявний підпис отримувача.

Згідно з листом-вимогою за вих. № 287 від 18.12.2020 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про поставку обумовленого електродвигуна, або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до роздруківки поштового відстеження ця вимога отримана Відповідачем 24.12.2020.

За обліковими даними Позивача Відповідач товар не передав та суму попередньої оплати не повернув, у зв`язку з чим заборгованість складає 38 000 грн.

Відповідно до розрахунку ціни позову Позивачем нараховані 127,68 грн відсотків за користування чужими коштами за період з 01.01.2021 по 21.01.2021, виходячи із однієї облікової ставки Національного банку України (6 %).

Оцінка установлених обставин на норм діючого законодавства

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання в силу якого одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом статті 174 того ж Кодексу господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Поряд з цим, згідно з частиною 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 181 ГК України установлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. При цьому допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У свою чергу, з урахуванням наведених положень ГК України щодо правового регулювання правил укладення договорів Цивільним кодексом України, суд зазначає, що згідно з положеннями частини 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, а за змістом статті 639 ЦК України: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2).

Водночас, відповідно до частини 1 статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Отже, між суб`єктами господарської діяльності можуть укладатися господарські договори як у письмовій формі шляхом складення єдиного документу за підписом обох сторін (у тому числі у спрощеній формі), так і усній.

У даному випадку між сторонами не був підписаний спільно письмовий договір, а тому виставлення рахунку на оплату товару та безпосередня його оплата платіжним дорученням вказують на наявність усного договору.

Таким чином, суд констатує, що виставлення рахунку є офертою, яка заявлена Відповідачем, а оплата товару платіжним дорученням є акцептом Позивача, у зв`язку з чим з цього моменту відбулося укладення усного договору з відповідними правовими наслідками щодо підтвердження його істотних умов.

Зокрема, у наведених Рахунку-фактурі та платіжному дорученні має місце зазначення сторін договору, найменування, кількість та вартість товару, що відповідає положенням другого речення частини 2 та частини 3 статті 180 ГК України щодо визначення істотних умов, а саме істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода; при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Зміст та умови усного договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений усний договір купівлі-продажу.

Зокрема, згідно з приписами статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, на підставі наявних між сторонами правовідносин з купівлі-продажу Відповідач зобов`язався передати електродвигун, а Позивач зобов`язався отримати його та сплати відповідну вартість.

При цьому суд вважає помилковими твердження Позивача про укладення між сторонами договору поставки, оскільки поставка відрізняється від купівлі-продажу, серед іншого, обов`язком продавця поставити товар із застосуванням всіх можливих засобів такої поставки і про це сторони домовляються у відповідному договорі, а також поставка характеризується конкретними її термінами, які можуть не співпадати з датою укладення договору.

У даному випадку, Позивачем не доведено, що Відповідач зобов`язався виконати дії щодо безпосередньої поставки, оскільки відповідних положень наявні між сторонами документи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 662 того ж Кодексу продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а за статтею 663 цього ж Кодексу продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити це строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У даному випадку у Рахунку-фактурі та Платіжному дорученні сторонами взагалі не визначався строк передачі товару, а тому суд враховує положення частини 2 статті 530 ЦК України, за якою якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний термін від дня пред`явлення вимоги.

Зокрема, вимога Позивача про поставку товару відповідно до роздруківки поштового відстеження отримана Відповідачем 24.12.2020, а тому строк передачі товару настав зі сплином семиденного строку з моменту отримання вимоги, а саме 01.01.2021.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

Отже, як зазначено вище, а також, з урахуванням положень статті 193 ГК України, обов`язком Відповідача була передача електродвигуна Позивачу у строк до 01.01.2021.

Оцінюючи виконання Відповідачем зобов`язання з передачі товару, у контексті його посилань на передачу товару кур`єрською службою, суд зазначає, що статтею 664 ЦК України визначений момент виконання обов`язку передати товар.

Так, за цією статтею обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування (частина 1). Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Таким чином, законом встановлено декілька способів визначення моменту передачі товару покупцеві це:

- вручення товару покупцеві, яке має місце, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; при цьому договором може бути передбачений обов`язок продавця доставити товар як безпосередньо покупцеві так і іншій особі, яку вкаже покупець;

- надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару; при цьому відмінність між двома вказаними способами полягає у місці виконання обов`язку продавця;

- інший встановлений договором момент виконання продавцем обов`язку передати товар, а саме момент передачі коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно;

- момент здачі товару перевізникові або установі зв`язку, при цьому в залежності від умов договору, спосіб перевезення і вид транспорту продавець може обирати самостійно або за погодженням із покупцем.

Поряд з цим, відповідно до положень статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1); переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки (частина 2).

У даному випадку за усним договором купівлі-продажу сторонами не визначався обов`язок Відповідача з безпосередньої самостійної поставки електродвигуна, що слідує з відсутності зазначення відповідного обов`язку у Рахунку-фактурі та Платіжному дорученні, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення наведених статей 334 та 664 ЦК України, якими: 1) встановлений обов`язок продавця доставити товар як безпосередньо покупцеві так і іншій особі, яку вкаже покупець; 2) поставки товару шляхом його передачі перевізникові або установі зв`язку; 3) визначений момент переходу права власності на товар за наслідками вручення товару перевізникові або установі зв`язку для доставки покупцеві.

Зокрема, як слідує з квитанцій кур`єрської служби «Delivery» № від 04.12.2020 та № 158 від 08.12.2020 отримувачем електродвигуна вказана особа (Сович О.І.), яка є іншою ніж Позивач, та його адреса не співпадає з адресою Позивача, але в квитанції № має місце вказівка про ініціатора відправки, а саме Позивача. Більш того відповідно до відзиву на позов вказівка іншого адресата та отримувача товару здійснена за ініціативи самого Позивача. При цьому Позивачем не спростовані твердження Відповідача щодо відсутності такої його ініціативи.

За таких обставин між сторонами було досягнуто згоди щодо обов`язку Відповідача здійснити передачу електродвигуна іншій особі та за адресою, які визначені самим Позивачем, а також передачі товару шляхом його передачі установі зв`язку. У зв`язку з такими домовленостями момент переходу права власності на товар за наслідками вручення товару установі зв`язку для доставки покупцеві через іншу особу слід визначати з моменту оформлення квитанції кур`єрської служби «Delivery» № від 04.12.2020.

Відтак, суд приходить до загального висновку про належне виконання Відповідачем взятого на себе зобов`язання з передачі товару.

Поряд з викладеним суд вважає за необхідне також зазначити, що за пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, серед інших, справедливість та добросовісність.

Ці принципи втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У даному контексті суд вважає, що Позивач, стверджуючи про невиконання Відповідачем зобов`язання з поставки та необхідності повернення суми попередньої оплати при наявності підтвердженого факту відправки товару за адресою та на ім`я одержувача, який був указаний безпосередньо ним, проявив недобросовісність, що з позиції справедливості повинно оцінюватися як вимога про справедливе вирішення наявного між сторонами спору та прийняття справедливого рішення по відношенню до обох сторін.

Справедливість при вирішенні спору та прийнятті рішення у даному спорі полягає у тому, що Відповідач навів більш переконливі докази виконання зобов`язання за договором, ніж ті, які надані Позивачем, а їх наявність вказує на необхідність сприйняття обставин щодо безпосередньої передачі товару як таких, що дійсно мали місце.

Частиною 2 статті 693 ЦК України встановлено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, положення наведеної норми встановлюють обов`язок Відповідача повернути суму отриманої попередньої оплати лише у випадку невиконання обов`язку з передачі товару Позивачу. Проте, з огляду на установлені судом обставини, а саме виконання Відповідачем обов`язку з передачі товару, у Позивача у зв`язку з цим не виникло право вимоги щодо повернення суми здійсненої оплати.

За змістом частини 3 статті 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, відповідно до частини 5 статті 694 того ж Кодексу якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України.

У свою чергу, за змістом названої статті 536 за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором.

Таким чином, нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами можливе лише у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання.

Зокрема, у даному випадку грошове зобов`язання між сторонами не існує, а тому вимоги про стягнення з Відповідача 127,68 грн є необґрунтованими.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, суд вважає, що:

- виставлення Відповідачем рахунку на оплату товару є офертою, а оплата товару Позивачем є акцептом, у зв`язку з чим з цього моменту відбулося укладення усного договору купівлі-продажу з відповідними правовими наслідками щодо підтвердження його істотних умов,

- за своєю юридичною природою між сторонами укладений усний договір купівлі-продажу, за яким Відповідач зобов`язався передати електродвигун, а Позивач зобов`язався отримати його та сплати відповідну вартість,

- у Рахунку-фактурі та Платіжному дорученні сторонами не визначався строк передачі товару, а тому такий строк настав зі сплином семиденного строку з моменту отримання Відповідачем вимоги про поставку, а саме 01.01.2021,

- за усним договором купівлі-продажу сторонами не визначався обов`язок Відповідача з безпосередньої самостійної поставки електродвигуна, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення діючого законодавства, якими: 1) встановлений обов`язок продавця доставити товар як безпосередньо покупцеві так і іншій особі, яку вкаже покупець; 2) поставки товару шляхом його передачі перевізникові або установі зв`язку; 3) визначений момент переходу права власності на товар за наслідками вручення товару перевізникові або установі зв`язку для доставки покупцеві,

- за діючим законодавством одним із способів передачі товару є вручення його організації зв`язку для доставки, а моментом вручення у такому випадку є дата здачі товару такій організації,

- квитанціями кур`єрської служби «Delivery» № від 04.12.2020 та № 158 від 08.12.2020 підтверджена відправка Відповідачем через установу зв`язку електродвигуна на адресу та отримувачу, які були вказані безпосередньо Позивачем, чим підтверджено сам факт передачі товару,

- за наслідками такої передачі електродвигуна момент переходу права власності на товар слід визначати з моменту оформлення квитанції кур`єрської служби «Delivery» № від 04.12.2020, у зв`язку з чим Відповідачем належно виконаний обов`язок з передачі товару за договором купівлі-продажу,

- зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу,

- Позивач, стверджуючи про невиконання Відповідачем зобов`язання з поставки та необхідності повернення суми попередньої оплати при наявності підтвердженого факту відправки товару за адресою та на ім`я одержувача, який був указаний безпосередньо ним, проявив недобросовісність, що з позиції справедливості повинно оцінюватися як вимога про справедливе вирішення наявного між сторонами спору та прийняття справедливого рішення по відношенню до обох сторін,

- справедливість при вирішенні спору та прийнятті рішення у даному спорі полягає у тому, що Відповідач навів більш переконливі докази виконання зобов`язання за договором, ніж ті, які надані Позивачем, а їх наявність вказує на необхідність сприйняття обставин щодо безпосередньої передачі товару як таких, що дійсно мали місце,

- за законодавством обов`язок Відповідача повернути суму отриманої попередньої оплати наявний лише у випадку невиконання відповідного обов`язку з передачі товару Позивачу, проте, з огляду на установлені судом обставини, а саме виконання Відповідачем обов`язку з передачі товару, у Позивача у зв`язку з цим не виникло право вимоги щодо повернення суми здійсненої попередньої оплати,

- нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами можливе лише у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, але у даному випадку грошове зобов`язання між сторонами не існує.

На підставі зроблених висновків позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору у сумі 2 270 грн, які у відповідності до статті 129 ГПК України підлягають віднесенню на нього, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими.

Поряд з цим судовими витратами є витрати Позивача та Відповідача на правничу допомогу, відповідно у сумах 7 000 грн та 12 039,5 грн.

Вирішуючи питання їх розподілу, суд зазначає, що у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог витрати Позивача на правничу допомогу у сумі 7 000 грн підлягають віднесенню на нього.

Разом з тим, витрати Відповідача у сумі 6 019,75 грн покладаються на Позивача виходячи з наступного.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При розгляді заяви Відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та заяви Позивача про зменшення таких витрат судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3427 від 02.05.2010 Зінкевич Дмитро Сергійович має право на зайняття адвокатською діяльністю.

18.02.2021 між Відповідачем, як замовником, та адвокатом Зінкевичем Д.С., як виконавцем, укладено договір № 2 про надання правової допомоги.

За змістом пункту 1.1 цього договору Адвокат зобов`язується надати замовнику правову допомогу в обумовлених правах. Зокрема, за змістом пункту 1.2. Адвокат зобов`язався: надавати Замовнику консультації та юридичні послуги щодо захисту його інтересів, а також представляти інтереси у судах.

Відповідно до пункту 2.2. договору сторонами погоджено, що розмір оплати допомоги за годину роботи Адвоката визначається виходячи з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленому на час надання послуг за 1 годину роботи Адвоката.

Згідно з пунктом 2.3. договору обсяг часу, витраченого Адвокатом та остаточний розмір гонорару погоджується сторонами шляхом підписання Акту здавання-прийняття робіт (послуг).

За змістом пункту 2 додаткової угоди від 04.03.2021 до договору № 2 від 18.02.2021 сторонами визначено, що послуги Адвоката складають 12 039,5 грн.

Як слідує безпосередньо із Акту здавання-приймання виконаних робіт (послуг) від 16.03.2021, складеного між Адвокатом та Відповідачем щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), Адвокатом надані наступні види послуг (на загальну суму 12 039,5 грн):

- зустріч, консультація Замовника з приводу звернення до суду із позовною заявою до Господарського суду Херсонської області ТОВ «МПСР», тривалістю 1 година, вартістю 1 094,5 грн,

- вивчення та аналіз наданих Замовником позовної заяви та доданих до неї документів, поданих до Господарського суду Херсонської області ТОВ «МПСР» до ТОВ МНП «Промелектро» у справі № 923/96/21, тривалістю 3 години, вартістю 3 283,5 грн,

- підготовка до участі у розгляді справи № 923/96/21, огляд законодавства, що регулює спірні відносини та ознайомлення з правовими позиціями судів вищих інстанцій у спірних правовідносинах з аналогічних справи, пошук інформації з відкритих джерел щодо підприємства та осіб, причетних до отримання електродвигуна в м. Ірпінь, проведення телефонних розмов з особами, які причетні до отримання електродвигуна, направлення адвокатського запиту, направлення листа, тривалістю 3 години, вартістю 3 283,5 грн,

- узгодження обраної схеми захисту із Замовником, тривалістю 1 година, вартістю 1 094,5 грн,

- підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, направлення відзиву на позовну заяву позивачу та до суду, тривалістю 3 години, вартістю 3 283,5 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 2835 від 04.03.2021 Відповідачем сплачено Адвокату за договором № 2 від 18.02.2021 12 500 грн.

У заяві про зменшення витрат на правничу допомогу, заявленою Позивачем, останній зазначив, що витрати Відповідача на правничу допомогу є неспівмірними з об`ємом часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, а сама сума гонорару є завищеною, оскільки складає 30 % суми стягнення за позовними вимогами.

Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А відповідно до частин 5 та 6 цієї ж статті у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Надаючи оцінку співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування підлягає врахуванню критерій реальності понесення адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Так, у даному випадку, сума стягнення за позовом є незначною, у зв`язку з чим і справа є малозначною, а тому і об`єм роботи адвоката за кількістю витраченого часу є значно завищеним, зокрема, це стосується 3 годин часу, витраченого на підготовку до участі у розгляді справи та ознайомлення з правовими позиціями вищих судів, що є сумнівним з позиції суду. Крім цього суд зазначає, що у задоволенні клопотання Відповідача про витребування доказів відмовлено через його необґрунтованість та фактично робота з його підготовки є неякісною.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу на 50%, у зв`язку з чим на Позивача покладаються витрати, здійснені Відповідачем на правничу допомогу, у сумі 6 019,75 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 126, 129, 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МПСР" (61096, м. Харків, проспект Героїв Сталінграда, 154-а, кв. 43; ідентифікаційний код 39643833) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю монтажно-налагоджувальне підприємство "Промелектро" (74900, м. Нова Каховка, вул. Заводська, буд. 2-Д; ідентифікаційний код 25644276) - 6 019,75 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін