РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2021Справа № 910/999/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Шпортило Я.І. (адвокат);

від відповідача не з`явилися.

В судовому засіданні 23.03.2021 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представника позивача, що повне рішення буде складено 06.04.2021 року.

СУТЬ СПОРУ:

25 січня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 19.01.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (відповідач) про стягнення заборгованості за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року в розмірі 12 385 286,25 грн., з них: основного боргу - 10 901 093,35 грн. (десять мільйонів дев`ятсот одна тисяча дев`яносто три гривні 35 копійок), пені - 936 248,42 грн. (дев`ятсот тридцять шість тисяч двісті сорок вісім гривень 42 копійки), інфляційного збільшення боргу - 339 467,14 грн. (триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 14 копійок) та 3% річних - 208 477,34 грн. (двісті вісім тисяч чотириста сімдесят сім гривень 34 копійки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року, зокрема, у визначені договорами строки не здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаними правочинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/999/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.02.2021 року.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 23.02.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/999/21 до судового розгляду по суті на 23.03.2021 року.

В судовому засіданні 23.03.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2021 року не з`явився.

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 52/2014/КАМ/О (надалі - договір-1), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і здійснити його оплату.

Крім того, 18.03.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (надалі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 216/2014/КАМ/О (надалі - договір-2), відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар і здійснити його оплату.

Відповідно до п. 5.1. договорів датою поставки товару вважається дата підписання сторонами видаткових накладних.

В п. 5.14. договорів визначено, що право власності на товар, що поставляється переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцю на його складі та підписання сторонами відповідних накладених.

За умовами п. 4.3. договорів (в редакції додаткових угод № 2 від 20.11.2014 року до договорів поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року ) розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється у безготівковому порядку на умовах 100% після оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Пунктами 9.1. та 9.2. договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Якщо за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить письмово про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 (один) рік.

На виконання умов договору поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року позивач у період з січня 2020 року по листопад 2020 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25 427 754,51 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. Товар за видатковими накладними за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, що свідчать підписи сторін на видаткових накладних.

Крім того, на виконання умов договору поставки № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року позивач у період з січня 2020 року по листопад 2020 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 341 320,83 грн., що підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи. Товар за видатковими накладними за якістю та кількістю прийнятий відповідачем без заперечень, що свідчать підписи сторін на видаткових накладних.

Як зазначає позивач, за отриманий товар відповідач розрахувався лише частково, що підтверджується банківськими виписками за період з 01.01.2020 року по 18.01.2021 року відтак, відповідач, за розрахунками позивача, має заборгованість за договором № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року в розмірі 8 935 454,73 грн. та за договором № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року в розмірі 1 965 638,62 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 936 248,42 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 339 467,14 грн. та 3% річних у розмірі 208 477,34 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своїм змістом та правовою природою укладені між сторонами договори № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року є договорами поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договори як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов договорів № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року позивач у період з січня 2020 року по листопад 2020 року поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25 427 754,51 грн. (за договором-1) та на загальну суму 3 341 320,83 грн. (за договором-2), що підтверджується видатковими накладними.

Товар за видатковими накладними за якістю та кількістю прийнятий уповноваженою особою відповідача Купрієнко А.С. на підставі довіреностей, копії містяться в матеріалах справи). Товар прийнятий без заперечень, що свідчать підписи сторін на видаткових накладних.

Згідно із положеннями частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинним документом - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За умовами частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити, як, зокрема, посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (пункт 2.5 вищенаведеного Положення).

Із наявних в матеріалах справи видаткових накладних вбачається, що вони підписані уповноваженою особою ТОВ «Комплекс Агромарс» на отримання товару, видаткові накладні містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.

Відтак, оскільки наявні в матеріалах справи видаткові накладні відповідають вимогам до бухгалтерського документу, що підтверджує господарську операцію, у них також міститься особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, суд дійшов висновку, що позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар за договорами № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року на суму 25 427 754,51 грн. та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року на суму 3 341 320,83 грн.

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 8 935 454,73 грн. - за договором № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та в розмірі 1 965 638,62 грн. - за договором № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 8 935 454,73 грн. - за договором № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та в розмірі 1 965 638,62 грн. - за договором № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року у розмірі 10 901 093,35 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 936 248,42 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 339 467,14 грн. та 3% річних у розмірі 208 477,34 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В п. 6.3. договорів передбачено, що покупець за порушення строків оплати товару, визначених в специфікаціях до даного договору, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені окремо по кожній видатковій накладній за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 751 665,89 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 184 582,53 грн. позивачу належить відмовити.

Згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування інфляційного збільшення боргу судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційного збільшення боргу окремо по кожній видатковій накладній за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року, суд встановив, що загальна сума інфляційного збільшення боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 380 674,12 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення боргу, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 339 467,14 грн.

При перевірці наданих позивачем розрахунків 3% річних окремо по кожній видатковій накладній за договорами поставки № 52/2014/КАМ/О від 23.01.2014 року та № 216/2014/КАМ/О від 18.03.2014 року, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 205 389,63 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 3087,71 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 12 197 616,01 грн., з них: основного боргу - 10 901 093,35 грн. (десять мільйонів дев`ятсот одна тисяча дев`яносто три гривні 35 копійок), пені - 751 665,89 грн. (сімсот п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят п`ять гривень 89 копійок), інфляційного збільшення боргу - 339 467,14 грн. (триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 14 копійок) та 3% річних - 205 389,63 грн. (двісті п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 63 копійки).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 182 964,24 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо витрат на правову (правничу) допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, 02.11.2020 року у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 року у справі № 923/1121/17.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 25 000,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на правову допомогу позивач надав наступні докази:

- копію договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги від 22.01.2018 року, укладеного між ТОВ "Сева Санте Анімаль Україна" та Адвокатським бюро «Ярослава Шпортило»;

- копію протоколу узгодження договірної ціни;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат;

- опис послуг, що надаються адвокатським бюро;

- копію рахунку-фактури № СФ-0000002 від 18.01.2021 року;

- платіжне доручення № 77 від 18.01.2021 року на суму 25 000,00 грн.;

- банківську виписку.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" у даній справі здійснювалося адвокатом Шпортило

Відповідачем заяв про неспіврозмірність заявлених вимог або зменшення їх розміру, до суду подано не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" (ідентифікаційний код 30160757, адреса: 02094, м. Київ, вул. Пожарського, 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (ідентифікаційний код 34293400, адреса: 04080, м. Київ, вул. В.Хвойки, 18/14, корп. 1, оф. 301-303) грошові кошти: основного боргу - 10 901 093,35 грн. (десять мільйонів дев`ятсот одна тисяча дев`яносто три гривні 35 копійок), пені - 751 665,89 грн. (сімсот п`ятдесят одна тисяча шістсот шістдесят п`ять гривень 89 копійок), інфляційного збільшення боргу - 339 467,14 грн. (триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім гривень 14 копійок), 3% річних - 205 389,63 грн. (двісті п`ять тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 63 копійки), витрати на правову (правничу) допомогу - 25 000,00 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень) та судовий збір - 182 964,24 грн. (сто вісімдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні 24 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.04.2021р.

Суддя О.В. Котков