ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 910/4551/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Станіка С.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія

«Авантаж»

про стягнення 87 330,96 грн

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Авантаж» 87 330,96 грн, з яких: 47 235,38 грн заборгованість за договором про надання транспортно-експедиційних послуг та/або митно-брокерських послуг та послуг перевантаження вантажів від 07.05.2018 №07/05/18, 22607,54 грн - пеня та 17488,04 грн - 25% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідачем не виконані умови договору, щодо оплати наданих послуг, він зобов`язаний сплатити на користь позивача борг, пеню та штраф відповідно до п 4.8 умов договору.

14.07.2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просив стягнути крім заборгованості пені та штрафу, ще 7000 за послуги адвоката.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем в порушення вимог ст. 74 ГПК України не надано доказів надання відповідачу послуг на суму, яку останній просить суд стягнути з відповідача, а саме на суму 47235,38 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» 17.09.2020 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити пропущений строк на звернення з апеляційною скаргою, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання про стягнення судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим помилково було відмовлено у позові. Зокрема судом не взято до уваги те, що позивачем було додано до позовної заяви всі належним чином завірені копії документів. Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що рахунок № 621 від 07.11.2018 на суму 42073,15 грн частково сплачений у розмірі 15000,00 грн та разом з рахунком № 388 складає 47235,38 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/4551/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Станік С.Р., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2020 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Приписами ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Законом України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", пункт 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:

"4. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" набрав чинності 17.07.2020.

Отже, з урахуванням пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-ІХ від 18.06.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності з 17.07.2020, строк на подання учасниками справи додаткових заяв та клопотань, заперечень на відзив - сплив, і на адресу Північного апеляційного господарського суду відповідні документи не надходили.

У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справи підлягає здійсненню у розумний строк з огляду на ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст. 2, 11, пункту 4 розділу Х Прикінцевих положень ГПК України.

16.03.2021 до канцелярії Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від скаржника про призначення дати судового засідання у даній справі №910/4551/20.

Відповідно до частин 5, 6, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що малозначними справами, зокрема, є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 3 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведені приписи процесуального законодавства, зважаючи на обраний позивачем спосіб захисту (особливості предмету позову), категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, які входять до предмету доказування, час, необхідний для вчинення судом та учасниками процесуальних дій, кількість учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що справа має незначну складність, для якої пріоритетним є швидке вирішення спору, тож справа є малозначною, оскільки ціна позову (83330,96 грн) становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн), розгляд якої підлягає здійсненню у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. Заява скаржника про визначення дати судового засідання задоволенню не підлягає.

Відповідач своїм правом не скористався, на виконання вимог ст. 263 ГПК України, відзив на апеляційну скаргу не подав.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Авантаж» (відповідач, замовник) був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг та/або митно-брокерських послуг та послуг перевантаження вантажів № 07/05/18.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався за плату та за рахунок відповідача надавати або організовувати надання транспортно-експедиційних послуг та/або митно-брокерських послуг, що пов`язані з організацією та забезпеченням перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів замовника, а також додаткових послуг, що необхідні для доставки вантажу, а відповідач зобов`язався відповідно до п. 4.3 договору сплачувати рахунки виконавця протягом терміну та на суму, що вказані в рахунку.

Згідно п. 4.1 вказаного договору оплата за організацію надання послуг здійснюється, згідно рахунку виконавця протягом 3-х банківських днів.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що підписання акту наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

При порушенні замовником термінів оплати послуг останній сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,5% суми не перерахованих коштів за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Крім того, на прострочену суму нараховуються відсотки у розмірі 25% річних з дня, коли платіж повинен бути здійснений, до дня його фактичного здійснення.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору було надано відповідачу послуги з організації перевезення вантажу на суму 127 859,31 грн.

Однак, оплату за договором відповідач здійснив не в повному обсязі, у зв`язку з чим у ТОВ «Транспортна компанія «Авантаж» виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 47 235,38 грн, яка є предметом даного спору.

Також за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань останньому нараховані на підставі п. 4.8 договору пеня в розмірі 22607,54 грн та 25% річних в розмірі 17488,04 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено рахунки на оплату на загальну суму 62235,38 грн (№ 388 від 30.07.2018 року на 20 162,23 грн, з яких 16 801,86 грн за користування вагонами та 3 360,37 грн ПДВ; № 621 від 07.11.2018 року на 42 073,15 грн, з яких 35060,96 грн за користування вагонами та 7012,19 грн ПДВ.

В матеріалах справи містяться підписані сторонами Акти надання послуг:

- № 309 від 26.06.2018 року на 26 800,00 грн, з яких 22333,33 грн за користування вагонами та 4466,67 грн ПДВ;

- № 350 від 12.07.2018 року на 3489,48 грн, з яких 2907,90 грн за користування вагонами та 581,58 грн ПДВ;

- № 385 від 30.07.2018 року на 21 174,66 грн, з яких 17645,55 грн. за користування вагонами та 3529,11 грн ПДВ;

- № 586 від 26.10.2018 року на 3377,68 грн, з яких 2814,73 грн за користування вагонами та 562,95 грн ПДВ;

- № 590 від 29.10.2018 року на 10 198,08 грн, з яких 8498,40 грн за користування вагонами та 1699,68 грн ПДВ;

- № 587 від 26.10.2018 року на 584,03 грн, з яких 486,69 грн за користування вагонами та 97,34 грн ПДВ.

Всього на загальну суму 65623,93 грн.

Крім того, матеріали справи містять відомість плати за користування вагонами № 27070141 на суму 16 801,86 грн, відомість плати за користування вагонами № 27100190 на суму 4090,34 грн; відомість плати за користування вагонами № 2700191 на суму 1097,20 грн; відомість плати за користування вагонами № 07110200 на суму 18711,81 грн; відомість плати за користування вагонами № 12110203 на суму 6236,73 грн; відомість плати за користування вагонами № 14110208 на суму 3557,58 грн на загальну суму 50 495,52 грн.

Як вбачається з банківських виписок, на рахунок № НОМЕР_1 надходили кошти у розмірі 65 623,93 грн, з яких: 26 800 грн рахунок № 299 від 19.06.2018 року; 3489,48 грн рахунок № 355 від 10.07.2018 року; 21174,66 грн рахунок № 371 від 18.07.2018 року; 3961,71 грн та 10 198,08 грн рахунок № 350 від 23.10.2018 року.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У п 3.2.5 договору сторони погодили, що позивач надає транспортно-експедиційні послуги за письмовим замовленням (заявкою) відповідача.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що на підставі наданих послуг, що підтверджується передачею транспортних документів з відміткою митниці, а також супутніх документів, сторони підписують акт наданих послуг.

У п 4.6 договору сторони погодили, що підписання акту наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

На переконання колегії суддів, підписання акту надання послуг свідчить не тільки про відсутність претензій ТОВ «ТК «Авантаж» до повноти і якості надання транспортно-експедиційних послуг, але і в цілому підтверджує факт здійснення господарської операції.

Як зазначено вище позивачем було надано ряд відомостей Одеської залізниці на підтвердження плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу на загальну суму 50 495,52 грн та акти надання послуг на загальну суму 65 623,93 грн, разом з тим на рахунок позивача на виконання договору № 07/05/18 від 07.05.2018 надішли кошти у розмірі 65 623,93 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача.

Таким чином, здійснивши оцінку доводів сторін з огляду на більшу вірогідність доказів, які подані сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо посилань скаржника на те, що рахунок № 621 від 07.11.2018 на суму 42073,15 грн було лише частково сплачено у розмірі 15000,00 грн та разом з рахунком № 388 складає 47235,38 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Надані рахунки на оплату не являються первинними документами. Вони є документами, які містять платіжні реквізити на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного суду від 29.04.2020 року № 915/641/19.

Таким чином, зазначені вище рахунки на оплату колегією суддів до уваги не беруться, оскільки вони не є документами які підтверджують факт виконаних робіт.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, скаржником у суді апеляційної інстанції не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2020, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.08.2020 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фесіт Юнайтед» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/4551/20 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи № 910/4551/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Г.А. Кравчук

С.Р. Станік