ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3075/20
Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Татар В.Г. на підставі ордеру;

Від відповідача: Середа Г.М. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи-підприємця Коніва Олега Васильовича до Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області про розірвання договору оренди землі та стягнення 47 630,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Конів Олег Васильович (далі по тексту - Конів О.В.) звернувся до господарського суду із позовною заявою до Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області (далі по тексту - Доброславська селищна рада) про розірвання договору оренди землі №1 від 01.02.2020р., укладеного між сторонами по справі, та стягнення 47 630,00 грн., понесених у зв'язку із оплатою орендних платежів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини: допущення Доброславською селищною радою помилки в тексті договору під час його укладання; невідповідність зони, в якій розташована земельна ділянка, зоні, позначеній у генеральному плані смт. Доброслав, що, за твердженням позивача, свідчить про неврахування відповідачем при розробці генерального плану інформації щодо особливості забудови земельної ділянки, а також, зміну цільового призначення земельної ділянки; відмову відповідача у задоволенні заяви позивача про викуп земельної ділянки. Посилаючись на викладені обставини, а також відмову відповідача у задоволенні заяви про розірвання договору, Конів О.В. просить розірвати договір оренди землі №1 від 01.02.2020р. у судовому порядку та повернути позивачу сплачені орендні платежі.

Доброславська селищна рада повністю заперечувала проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог, посилаючись на недоведеність останнім факту порушення відповідачем будь-яких умом договору оренди землі або зміни обставин, якими сторони керувались під час укладання спірного договору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

16.01.2003р. між Конівим О.В. (Покупець) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу державного майна шляхом викупу, посвідчений приватним нотаріусом за реєстровим №13, відповідно до умов якого Продавцем було відчужено на користь Покупця нерухоме майно - групу інвентарних об'єктів колишнього молочного цеху за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт. Комінтерново, вул. Піонерська , буд. 1-А.

Згідно витягу про реєстрацію права власності №328364 від 11.04.2003р. позивачу на праві власності належать об'єкти - група інвентарних об'єктів колишнього молочного цеху, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, смт. Комінтерново, вул. Піонерська, буд. 1-А.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.12.2016р. також вбачається, що Коніву О.В. на праві власності належить об'єкт нерухомого майна (комплекс будівель та споруд матеріально-технічного постачання), площею 783,4 кв. м., який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Доброслав, вул. Героїв АТО, буд. 1-А.

13.06.2019р. Доброславською селищною радою було прийнято рішення № 1190 - VII про надання позивачу дозволу на поділ земельної ділянки, площею 0,4772 га, за кадастровим номером :02:002:0016, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1 а, на дві ділянки.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.08.2019р. по справі №916/891/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2019р., у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Доброславської селищної ради до Коніва О.В. про стягнення збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 429 654,00 грн. та зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки, площею 0,4772 га, кадастровий номер :02:002:0016, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Доброслав, вул. Героїв АТО, буд. 1-А, було відмовлено.

17.12.2019р. Конів О.В. звернувся до Доброславської селищної ради із заявою про укладення договору оренди землі.

23.12.2019р. Доброславською селищною радою було прийнято рішення № 1352 - VII про укладення з Конівим О.В. договору оренди земельної ділянки терміном на 49 років, площею 0,2369, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1а.

02.01.2020р. між Конівим О.В. (Орендар) та Доброславською селищною радою (Орендодавець) було укладено договір оренди землі №1, відповідно до п. п. 1-3 якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху, на підставі рішення сесії Доброславської селищної ради № 1352 - VII від 23.12.2019р. з кадастровим номером: :02:002:0571, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1а. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,2369 га. На земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна: група інвентарних об'єктів (будівлі, споруди) колишнього молочного цеху.

Слід зазначити, що право оренди Коніва О.В. на використання земельної ділянки :02:002:0571 було зареєстровано в державному реєстрі речових прав, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою від 24.06.2020р.

З витягу з Державного земельного кадастру України від 11.12.2019р. вбачається, що земельна ділянка, яка була передану позивачу в оренду, може використовуватись для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху.

Відповідно до п. п. 7, 8 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. договір укладено на 49 років. Договір діє до 02.01.2069 року.

Згідно з п. п. 10-12 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. орендна плата за використання всієї земельної становить 5% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що становить 12119,11 грн. за 0.2369 га на місяць, в рік - 145429, 36 грн. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Орендна плата вноситься до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Так, на підтвердження сплати орендних платежів за договором оренди №1 від 02.01.2020р. Конівим О.В. було надано суду відповідні платіжні доручення /а. с. 48-54/.

Положеннями п. п. 15, 16, 22 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для експлуатації виробничих будівель і споруд колишнього молочного цеху. Цільове призначення земельної ділянки - 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вид обмеження у використанні земельної ділянки: санітарно-захисна зона навколо об'єкта, площа земельної ділянки, на яку поширюється обмеження: 0,2369 га. Підстава для виникнення обмеження у використанні земельної ділянки: Земельний кодекс України, наказ МОЗ України від 19.06.1996 року №173 «Про затвердження Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів», наказ МОЗ України від 01.08.1996р. №239 «Про затвердження Державних санітарних правил та норм".

Згідно з п. п. 24-25 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. Орендодавець має право вимагати від Орендаря: а) використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; б) дотримання екологічної безпеки землекористування, додержання державних стандартів, норм і правил; в) забезпечення благоустрою прилеглої території на відстані 10 метрів від орендованої земельної ділянки. Орендодавець зобов'язаний: а) передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору Оренди; б) не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до п. 26 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. Орендар має право: а) самостійно господарювати на землі, одержувати доходи, з дотриманням умов договору оренди землі; б) за письмовою згодою Орендодавця зводити в установленому законодавством порядку виробничі та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

Умовами п. п. 30-31 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку. Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання Орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. п. 32 - 33 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умови систематичного не виконання умов договору.

02.01.2020р. між сторонами по справі було складено акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі №1 від 02.01.2020р., з якого вбачається, що позивачу було передано у користування земельну ділянку, площею 0,2369 га, кадастровий номер - :02:002:0571, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1-А.

02.03.2020р. Конів О.В. звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. в частині виду використання земельної ділянки.

13.04.2020р. Доброславською селищною радою було прийнято рішення №1430-VII про укладення з позивачем додаткової угоди до договору оренди землі №1 від 02.01.2020р.

17.04.2020р. між Конівим О.В. та Доброславською селищною радою було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди землі №1 від 02.01.2020р., відповідно до якої сторонами п. п. 3, 15 було викладено у новій редакції.

Відповідно до п. 3 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. (у новій редакції) на земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна: комплекс будівель та споруд матеріально-технічного постачання.

Згідно з п. 15 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. (у новій редакції) земельна ділянка передається в оренду для експлуатації комплексу будівель та споруд матеріально-технічного постачання.

17.04.2020р. між сторонами по справі було складено акт приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди землі №1 від 02.01.2020р., з якого вбачається, що позивачу було передано у користування земельну ділянку, площею 0,2369 га, кадастровий номер - :02:002:0571, яка розташована за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1-А, та надана для експлуатації комплексу будівель та споруд матеріально-технічного постачання.

Листом №02-15/537 від 28.07.2020р. Доброславською селищною радою у відповідь на звернення позивача про надання дозволу на продаж земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт Доброслав, вул. Героїв АТО, 1А, кадастровий номер: :02:002:0571, було повідомлено, зокрема, що заява позивача була розглянута на позачерговій сесії селищної ради, якою було прийнято рішення про відкладення розгляду звернення до моменту закриття заборгованості перед селищною радою та вирішення питань стосовно земельної ділянки, яка використовується позивачем. Крім того, позивача було повідомлено про необхідність вжиття заходів з метою відгородження орендованої земельної ділянки (кадастровий номер: :02:002:0571), звільнення іншої ділянки (кадастровий номер: :02:002:0570), та сплати збитків в результаті використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 510 483,36 грн.

24.07.2020р. Конів О.В. звернувся до відповідача із проханням надати копію генерального плану смт. Доброслав у районі розташування земельної ділянки за адресою: смт. Доброслав. вул. Героїв АТО, 1-А. Крім того, позивачем було повідомлено про наявність у договорі оренди землі №1 від 02.01.2020р. помилкових відомостей

Листом №02-15/545 від 31.07.2020р. Доброславською селищною радою у відповідь на звернення позивача було повідомлено, що генеральний план смт. Доброслав затверджений відповідно до вимог чинного законодавства, а, отже, договір оренди землі №1 від 02.01.2020р. не містить помилкових відомостей. Крім того, на прохання позивача відповідачем було надано копію генерального плану смт. Доброслав.

Листом від 15.09.2020р. Доброславською селищною радою у відповідь на звернення позивача було повідомлено про відсутність підстав, передбачених законом або договором оренди землі №1 від 02.01.2020р. для розірвання вказаного договору сторонами.

З витягу з Державного земельного кадастру України від 24.11.2020р. вбачається, що земельна ділянка, яка була передана позивачу в оренду, може використовуватись як комплекс будівель та споруд матеріально-технічного постачання.

Листом №18-15/0/220-490/110-20 від 24.11.2020р. Відділом Держгеокадастру у Лиманському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у відповідь на звернення Доброславської селищної ради було повідомлено, що вид використання орендованої позивачем земельної ділянки був змінений за заявою Коніва О.В.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до Доброславської селищної ради про розірвання договору оренди землі та стягнення 47 630,00 грн., позивачем було наголошено про наявність передбачених законом обставин, з якими закон пов'язує можливість розірвання договору у зв'язку з чим, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв'язку з чим, суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред'явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з'ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України „Про оренду землі" від 06.10.1998р. N 161-XIV (з наступними змінами та доповненнями) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України,Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов'язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі ст. 13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 31 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Положеннями ч. 1 ст. 32 Закону України „Про оренду землі" врегульовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України „Про оренду землі" Орендодавець несе відповідальність за недоліки переданої в оренду земельної ділянки, що не були передбачені договором оренди і перешкоджають використанню земельної ділянки за договором. У разі виявлення таких недоліків орендар має право вимагати: зменшення орендної плати або відшкодування витрат на усунення недоліків; відрахування з орендної плати певної суми своїх витрат на усунення таких недоліків з попереднім повідомленням про це орендодавця; дострокового розірвання договору.

Верховним Судом у постанові від 11.08.2020р. по справі №916/1250/19 наголошено, що для притягнення орендодавця до відповідальності за недоліки переданої в оренду земельної ділянки, що не були передбачені договором оренди і перешкоджають використанню земельної ділянки за договором, шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки на підставі частини другої статті 36 Закону необхідно встановити такий фактичний склад: 1) в оренду передано земельну ділянку з недоліками, 2) такі недоліки не були передбачені договором, 3) ці недоліки перешкоджають використанню земельної ділянки за договором.

Вимогами ч. ч. 1-2 ст. 598 ЦК України врегульовано, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 02.01.2020р. між Конівим О.В. та Доброславською селищною радою було укладено договір оренди землі №1, відповідно до умов якого позивачу було передано у користування земельну ділянку, на якій розташовані об'єкти нерухомого майна, які належать позивачу на праві власності.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, якими врегульовано порядок та підстави розірвання договору оренди, господарський суд доходить висновку про наявність у Коніва О.В. права на розірвання договору на підставі рішення суду у випадку доведення позивачем факту порушення відповідачем прийнятих на себе за умовами договору оренди №1 від 02.01.2020р. зобов'язань або у випадку істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Згідно з п. 25 договору оренди землі №1 від 02.01.2020р. Орендодавець зобов'язаний: а) передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору Оренди; б) не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Положеннями ст. 24 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що Орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Господарський суд зазначає, що Конівим О.В. взагалі не доведено факту невиконання або неналежного виконання Доброславською селищною радою прийнятих на себе зобов'язань за договором оренди землі №1 від 02.01.2020р.. Всі викладені позивачем доводи не стосуються виконання відповідачем прийнятих на себе за умовами договору зобов'язань (правомірності затвердження відповідачем генерального плану; наявності помилок в договорі, які були усунуті сторонами шляхом підписання додаткової угоди тощо). Крім того, зі змісту позовної заяви не вбачається за можливе встановити факт передання відповідачем у користування земельної ділянки з недоліками, які перешкоджають використанню земельної ділянки, оскільки будь-які докази на підтвердження неможливості використання земельної ділянки позивачем суду надані не були.

Враховуючи вимоги ст. 652 ЦК України, господарський суд також зазначає, що докази на підтвердження зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, Конівим О.В. також надані не були.

Підсумовуючи вищевикладене господарський суд доходить висновку, що Конівим О.В. шляхом вільного волевиявлення було подано до сільської ради заяву про укладення договору та, в подальшому, підписано договір оренди землі №1 від 02.01.2020р. З викладених обставин судом критично оцінюються доводи позивача про відсутність у нього обов'язку укладати договір із посиланням на встановлене у рішенні господарського суду від 21.08.2019р. по справі №916/891/19 право позивача на отримання земельної ділянки у власність, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду суду у межах справи №916/891/19.

Підсумовуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для розірвання договору оренди землі №1 від 02.01.2020р., у зв'язку з недоведеністю Конівим О.В. факту порушення з боку Доброславської селищної ради прийнятих на себе зобов'язань за договором, передання відповідачем у користування земельної ділянки з недоліками, зміни обставин, якими сторони керувались під час укладання договору оренди землі. Наведене має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених Конівим О.В. позовних вимог у названій частині.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем до Доброславської селищної ради позовних вимог про стягнення грошових коштів 47 630,00 грн., сплачених на виконання договору оренди землі №1 від 02.01.2020р., господарський суд зазначає, що кошти сплачувались позивачем на виконання чинного договору. Крім того, розірвання договору оренди не тягне за собою обов'язковість повернення сплачених орендних платежів.

Слід зазначити, що визначення позивачем по тексту позову заявлену до стягнення суму як збитки судом оцінюється критично з огляду на недоведеність позивачем у діях відповідача складу цивільного правопорушення, наявність якого є обов'язковою умовою для притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку про недоведеність Конівим О.В. факту існування у відповідача обов'язку повернути сплачені позивачем орендні платежі за договором оренди землі №1 від 02.01.2020р., що, відповідно, має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених Конівим О.В. позовних вимог у названій частині.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності відмови у задоволенні заявлених фізичною особою-підприємцем Конівим Олегом Васильовичем до Доброславської селищної ради Лиманського району Одеської області позовних вимог про розірвання договору оренди землі №1 від 01.02.2020р., укладеного між сторонами по справі, та стягнення 47 630,00 грн., понесених у зв'язку із оплатою орендних платежів.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 березня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна