ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5411/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Борисенко А.О., ордер серія ДП №1561/005 від 29.03.2021 р., адвокат;

від відповідача: Кравченко Р.О., ордер серія АЕ № 1059815 від 12.03.2021 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "Утес" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020, постановлену суддею Васильєвим О.Ю., повний текст якої підписаний 22.12.2020, у справі № 904/5411/20

за позовом Фермерського господарства "Утес", с. Карабинівка Павлоградського району Дніпропетровської області

до Фізичної особи - підприємця Зєва Олександра Анатолійовича, м. Новомосковськ

про стягнення 2 254 668, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Фермерське господарство "Утес" (позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи - підприємця Зєва Олександра Анатолійовича (відповідач) про стягнення 2 254 668, 00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані набуттям відповідачем майна (озимої пшениці) позивача без достатніх правових підстав.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі №904/5411/20 позовну заяву Фермерського господарства "Утес" залишено без розгляду на підставі ст.226 ГПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Фермерське господарство "Утес", в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали, просить ухвалу суду від 22.12.2020 скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що обов"язковою умовою застосування передбаченої ч.4 ст.202, п.4 ч.1 ст.226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Отже, вважає, що правом залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належно повідомленого про судове засідання позивача, від якого не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез"явлення не перешкоджає розгляду справи.

Наголошує, що згідно правової позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 08.10.2018 по справі №910/16157/14 залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України можливе лише за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані ухвалами суду додаткові матеріали, необхідні для вирішення спору, або його представники не з"явилися на виклик у засідання господарського суду і їх нез"явлення перешкоджає вирішенню спору.

Посилаючись на приписи ст.120, ст.242 ГПК України, п.п.17.1 п.17 Перехідних положень ГПК України, апелянт стверджує, що судом взагалі не направлялись позивачу ухвали про призначення судових засідань 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020 у паперовому вигляді засобами поштового зв"язку з рекомендованим повідомленням, чим порушено норми процесуального права.

Стверджує, що і направлення ухвал засобами електронного зв"язку здійснено із порушеннями, зокрема, ухвалу суду від 24.11.2020 про призначення засідання на 08.12.2020 взагалі не направлено сторонам; ухвалу від 08.12.2020 направлено на електронну пошту представника позивача 11.12.2020, втім, як заявляє апелянт, із вказаної роздруківки неможливо встановити чи отримав суд повідомлення про доставлення електронного листа отримувачу, та, відповідно, встановити факт належного/неналежного повідомлення особи про день та час судового засідання. Ухвалу суду від 17.12.2020, якою засідання призначено на 22.12.2020 направлено сторонам тільки 21.12.2020, що також є порушенням вимог чинного законодавства.

Вказує, що жодних електронних посилань на розміщення ухвал в Єдиному державному реєстрі судових рішень, як-то передбачено ст.242 ГПК України, у роздруківці немає, що, на думку, апелянта свідчить про порушення судом порядку направлення ухвал.

Стверджує, що ухвали направлені сторонам без підпису судді та секретаря у вигляді текстового документу, також із вказаної роздруківки не можливо встановити, що документ підписаний електронним цифровим підписом,отже, вважає, що ухвала не оформлена належним чином.

Також апелянт не погоджується з доводами ухвали від 22.12.2020 щодо неподання доказів направлення уточненої позовної заяви, зокрема, вказує, що 08.12.2020 до суду ним подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачеві копії уточненої заяви на електронну пошту представника відповідача. Звертає увагу, що суд проігнорував вказаний документ та не надав йому належної оцінки, в тому числі у випадку неналежного оформлення позовної заяви, суд, на думку апелянта, мав залишити таку заяву без руху або прийняти її до розгляду.

Також вказує, що 22.12.2020 на електронну пошту суду о 9:54 години, за 46 хвилин до засідання, направлено клопотання про відкладення розгляду справи та про проведення експертизи, про існування яких суд в ухвалі не згадав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, вважає таку скаргу незаконною і необґрунтованою, а постановлену ухвалу такою, що відповідає нормам процесуального права, враховуючи наступне.

Так, ухвалою від 23.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 10.11.2020 о 10:00 год.

10.11.2020 від представника Позивача (Шпакової О.Г.) надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому зазначено про неможливість прибуття до відповідного судового засідання представника Позивача у зв`язку із зайнятістю її на слідчих діях; при цьому жодних доказів, які б підтверджували поважність причин неявки у дане судове засідання представник Позивача не надала, а відтак у суду, з урахуванням положень п.4 ч.1 ст.226 ГПК України, вже 10.11.2020 була можливість залишити позов без розгляду. Проте, суд надав можливість Позивачу та його представнику реалізувати свої права на наступному судовому засіданні та відклав розгляд справи на 24.11.2020 на 10:00 годину.

24.11.2020 представник Позивача (Шпакова О.Г.), з`явилась у судове засідання, але подала суду письмове клопотання про відкладення засідання для ознайомлення з відзивом Відповідача та з метою підготовки відповіді на відзив і складення інших процесуальних документів та подачу додаткових доказів.

Суд повторно посприяв у реалізації прав Позивача та надав час Позивачу для підготовки відповіді на відзив, внаслідок чого оголосив перерву з 24.11.2020 по 08.12.2020. При цьому, оскільки представник Позивача була присутня на судовому засіданні, тому була обізнана про те, що наступне судове засідання відбудеться 08.12.2020.

Відповідач наголошує, що 24.11.2020 у Позивача з`явився ще один представник, а саме: адвокат Савченко Ю.О., яка у цей день ознайомилась з матеріалами справи про що наявний запис на її заяві.

В судове засіданні 08.12.2020 ні Позивач, ні його два представники (адвоката) не з`явились і будь-яких причин такої неявки Суду не повідомили, хоча були обізнані про розгляд справи. Вже після закінчення судового засідання (о 12:30 годині) безпосередньо до канцелярії суду була нарочно подана уточнена позовна заява (з недотриманням вимог ГПК).

Суд втретє посприяв у реалізації прав Позивача і відклав розгляд справи на 17.12.2020 о 11:00, хоча відповідно до п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України мав можливість залишити Позов без розгляду.

Відповідач звертає увагу, що 17.12.2020 одним із представників Позивача (Савченко Ю.О.) було подано заяву про відкладення судового засідання через неможливість її прибуття в судове засідання у зв`язку з терміновим викликом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, а також нею подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Проте, Савченко Ю.О. у подальшому так до суду і не з`явилась та з матеріалами справи не ознайомилась, в той же час, інший представник Позивача (Шпакова О.С.) будь-яких причин неявки в судове засідання Суду не повідомила. Таким чином, з огляду на те, що представник (адвокат Шпакова О.С.) не повідомила поважність причин своєї неявки в судове засідання, суд мав можливість в черговий раз залишити позов без розгляду, проте, і в цей раз посприяв в реалізації прав Позивача і відклав розгляд справи на 22.12.2020 на 10:40 годину.

В судове засідання 22.12.2020 ні Позивач, ні його два представники (адвоката) не з`явились і будь-яких причин такої неявки суду не повідомили. Від представника Позивача (Шпакової О.С.) надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання призначеного на 22.12.2020 у зв`язку з захистом інтересів ОСОБА_1 в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, втім, докази, які б підтверджували повноваження на захист ОСОБА_1 , саме адвокатом Шпаковою О.С., суду надано не було, як і судової повістки про дату та час такого засідання.

З огляду на те, що 23.12.2020 закінчувались строки проведення підготовчого провадження по справі, передбачені ч.3 ст.177 ГПК України, а Позивач та його представники систематично не з`являлись у судове засідання та відверто зловживали своїми процесуальними правами, чим в свою чергу грубо порушували права Відповідача, суд керуючись постановою Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 916/81/17 та п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України постановив ухвалу, якою залишив позов без розгляду.

Відповідач наголошує, що сторони згідно зі ст.43 ГПК України повинні добросовісно користуватись своїми процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається. При цьому, Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, судова практика якого згідно зі ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", використовується судом , як джерело права, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідач звертає увагу суду, що статтями 202, 226 ГПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача. Так, згідно із ч. 4 ст. 202, п. 4 ст. 226 ГПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Таким чином, чинний Господарський процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку неявки в судове засідання позивача (його представника), якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, як стверджує відповідач, закон жодним чином не пов`язує неявку в судове засідання позивача (його представника) з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності. Вказане пов`язано із дією принципу господарського судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 114 ГПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року. Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як Позивача, який не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і Відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свій час та кошти. З огляду на викладене, для Відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для Позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 4 ст. 226 ГПК України).

Відповідач наголошує, що Позивач своїми діями визнав законність винесеної ухвали, так як 30.12.2020 повторно звернувся до Суду з тим самим позовом; згідно звіту про автоматичний розподіл розгляд позову покладено на суддю Євстигнеєву Н.М., єдиний унікальний номер справи № 904/7126/20, але 04.01.2020 суддя Євстигнеєва Н.М. постановила ухвалу про залишення позову без руху, обґрунтовуючи тим, що до позовної заяви додані платіжні квитанції, які вже були використані при поданні позову, зокрема у справі №904/5411/20, відтак позивачем не надано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Відповідач наголошує, що такими діями Позивач і його представники й в іншій справі проявили свої здібності зловживання правами, і як наслідок, вирішили не усувати недоліки, а повернутись до даної справи та на удачу оскаржити ухвалу від 22.12.2020 в апеляційному порядку.

Також відповідач наголошує, що посилання апелянта на постанову Верховного суду України від 08 жовтня 2018 року в межах справи № 910/16157/14 вже не є актуальними та нечинними і станом на сьогоднішній день вказана Позивачем правова позиція Верховним Судом не підтримується. Зокрема, Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 13.09.2019 у справі №916/3616/15 було зазначено про необхідність відступлення від висновків щодо застосування положень ч.4 ст.202 та п.4 ч.1 ст.226 ГПК України, викладених у постанові Касаційного господарського суду у справа №910/16157/14 від 08 жовтня 2018 року. У даній постанові суд касаційної інстанції підтримав висновки попередніх судів, які визначили, що не з`явлення представника позивача, про причини неявки якого суд не повідомлений та відсутність заяви про розгляд справи за його відсутності, унеможливлюють виконання завдань підготовчого провадження, а відтак і розгляд справи.

Також звертає увагу суду на істотні протиріччя доводів апелянта з обставинами справи, зокрема, ухвали від 24.11.2020 не існує, оскільки суд оголосив перерву, про яку позивач був обізнаний, оскільки його представник був присутнім в цьому засіданні; ухвалу від 08.12.2020 направлено сторонам, що підтверджується накладними з описом вкладення, які містяться в матеріалах справи, додатково таку ухвалу направлено на електронну адресу представника позивача; при цьому про судове засідання 17.12.2020 представник позивача був обізнаним, оскільки в цей день від представника позивача Савченко Ю.О. надійшло чергове клопотання про відкладення слухання справи, більш того, в апеляційній скарзі позивач визнав факт отримання ухвали суду від 17.12.2020, якою призначено засідання на 22.12.2020. ? , уд майже один місяць сприяв Позивачу у його правах та кожен раз відкладав засідання, надаючи можливість останньому надати відповідь на відзив або захистити свій уточнений позов (поданий з порушенням ГПК) або надати додаткові докази, клопотання тощо. Проте Позивач цим правом не скористався і протягом місяця лише ухилявся від участі у судових засіданнях проявляючи повну байдужість до справи.

Відповідач наголошує, що враховуючи загальновідомий факт, що усі суди без винятку в Україні потерпають від відсутності фінансування, суд першої інстанції ухвалою від 23.10.2020 належним чином повідомив сторони про можливість отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в мережі Інтернет за електронною адресою http://dp.arbitr.20v.ua/sud5005/svisok/csz/, а тому представники Позивача, як практикуючи адвокати, не могли не знати про ці обставини і при великому бажанні мали можливість за даною електронною адресою дізнатись про дату та час судового засідання, а в реєстрі судових рішень ознайомитись з будь-якою ухвалою. Таким чином, представники Позивача, які на кожне судове засідання подавали процесуальні документи, проте нібито з їх слів не були обізнані про дату та час судових засідань виглядає абсурдно та нелогічно.

Щодо подання документів суду, зокрема і уточненої позовної заяви, відповідач наголошує, що:

- діючим Господарським процесуальним кодексом України не передбачено такого документу, як уточнена позовна заява, а тому посилання Позивача на те, що суд уточнену позовну заяву повинен залишати без руху або без розгляду є виключно особистою інтерпретацією Позивача;

- у супровідному листі від 08.12.2020 Позивач обіцяв на наступне судове засідання надати кур`єрську квитанцію, що підтверджує відправлення засобами поштового зв`язку уточненої позовної заяви Відповідачу, проте так цього і не зробив; при цьому з урахуванням положень ст.80 ГПК України суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи;

- 12.12.2020 Позивачем на електронну пошту суду направлені клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про проведення експертизи без застосування електронного цифрового підпису; більш того, клопотання про перенесення судового засідання не підтверджувалось жодним належним доказом поважності неявки Позивача та його представників, а клопотання про призначення експертизи подається разом з позовною заявою відповідно до ч.3 ст. 164 ГПК України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.02.2021 (суддя - доповідач Іванов О.Г.) апеляційну скаргу Фермерського господарства "Утес" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 залишено без руху у зв`язку з поданням апелянтом скарги після строків встановлених для її оскарження, без клопотання про відновлення цього строку, а також неподання доказів оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, неподання доказів направлення скарги відповідачу листом з описом вкладення. Апелянту наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом на момент відкриття апеляційного провадження матеріали справи не містять.

03.03.2021 від скаржника до суду надійшло клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, яке мотивовано постановленням оскаржуваної ухвали 22.12.2020 за відсутності представника позивача та отримання її позивачем (відповідно) 04.01.2021, що підтверджує ксерокопією ухвали та конверту, в якому надійшла ухвала суду.

Також апелянтом надано платіжну квитанцію №МР_АВ020383В1А_18125599 від 24.02.2021 про сплату 2270 грн судового збору та засвідчені належним чином копії фіскального чеку, поштової накладної та опису вкладення у цінний лист від 26.02.2021, що підтверджують направлення скарги на адресу відповідача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.03.2021 (колегія суддів: головуючий-доповідач - Іванов О.Г., судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.) скаржнику відновлено строк на апеляційне оскарження ухвали суду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі № 904/5411/20; розгляд справи призначено у судове засідання на 29.03.2021; сторонам наданий час для подання відзиву, заяв, клопотань.

В судовому засіданні 29.03.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

У жовтні 2020 року Фермерське господарство "Утес" (позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи - підприємця Зєва Олександра Анатолійовича (відповідач) про стягнення 2 254 668, 00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Ухвалою суду від 05.10.2020 позовну заяву залишено без руху з підстав недоплати судового збору до встановленого законом розміру.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2020 відкрито провадження у справі № 904/5411/20 за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні на 10.11.2020 .

Вказану ухвалу направлено сторонам засобами поштового зв"язку та отримано позивачем 04.11.2020 (а.с.175, т.1).

10.11.2020 представником позивача (адвокатом Шпаковою О.С.) заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи неявку сторін та клопотання позивача, ухвалою суду від 10.11.2020 відкладено підготовче засідання на 24.11.2020 (а.с.179, т.1).

12.11.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в задоволенні якої відмовлено ухвалою від 13.11.2020 (а.с.5-6, т.2).

23.11.2020 відповідачем поданий відзив на позовну заяву (а.с.7-19, т.2).

24.11.2020 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладання слухання справи, обґрунтоване посиланням на неотримання від відповідача відзиву на позов та необхідністю ознайомлення з матеріалами справи в суді.

В судовому засіданні 24.11.2020, в якому були присутні представники позивача та відповідача, після розгляду справи, судом запропоновано представнику позивача надати додаткові докази необхідні для встановлення фактичних обставин справи, оголошено перерву до 08.12.2020 до 12 год.00 хв., про що представників сторін повідомлено під запис засідання (а.с.36, т.2).

24.11.2020 після судового засідання (о 17:14 годині) до господарського суду надійшли документи, що підтверджують повноваження ще одного представника позивача (адвоката Савченко Ю.О.).

В цей же день, 24.11.2020 представник ФГ "Утес" - адвокат Савченко Ю.О. ознайомилися з матеріалами справи в приміщенні господарського суду Дніпропетровської області (про що наявний відповідний запис на її заяві - а.с.45, т.2).

В судове засідання 08.12.2020 представник позивача не з`явився. Після закінчення судового засідання (о 12 год.30 хв.) безпосередньо до канцелярії господарського суду нарочно позивачем подана уточнена позовна заява. Окрім того подано супровідний лист, в якому зазначалося , що 08.12.2020 представником ФГ "Утес" направлено на адресу відповідача уточнену позовну заяву по справі; на підтвердження вказаного факту надано скриншот електронного повідомлення на адресу "" ; та повідомлялося, що кур`єрська квитанція, яка підтверджує направлення засобами поштового зв`язку до суду буде подана пізніше. Представник позивача заперечував проти отримання уточненої позовної заяви та наполягав на її поверненні позивачу. Але суд, враховуючи наявність клопотання позивача про надання доказів направлення уточненої позовної заяви пізніше, ухвалив відкласти вирішення цього питання до наступного судового засідання по справі. У зв`язку з чим, ухвалою від 08.12.2020 розгляд справи було відкладено на 17.12.2020.

Копії цієї ухвали 11.12.2020 направлені судом на електронні адреси позивача та відповідача, зазначені ними особисто у процесуальних документах по цій справі.

До судового засідання 17.12.2020 представник позивача не з`явився, на електронну адресу суду від імені одного з представників позивача - адвоката Савченко Ю.О. надійшло чергове клопотання про відкладення слухання справи. У зв`язку з чим ухвалою господарського суду від 17.12.2020 розгляд справи відкладено в підготовчому засіданні на 22.12.2020 (а.с.105, т.2). Копії цієї ухвали 21.12.2020 направлені судом на електронні адреси позивача та відповідача, зазначені ними особисто у процесуальних документах по цій справі.

Після закінчення засідання по справі 17.12.2020 о 12год.19 хв. на електронну адресу суду від імені представника ФГ "Утес" - адвоката Савченко Ю.О. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи, з якою представник ознайомився 28.12.2020 (згідно підпису на заяві - а.с.107, т.2).

21.12.2020 відповідачем подане до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, відповідно до якого подано суду докази направлення позивачу у справі 12.12.2020 ухвали господарського суду від 08.12.2020 (на юридичну адресу підприємства та на адресу представника позивача - а.с.111-115, т.2).

Також відповідачем подане клопотання про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, про повернення уточненої позовної заяви (а.с.116, 117-118, т.2).

До судового засідання 22.12.2020 представник позивача знов не з`явився, жодних заяв чи клопотань до моменту оголошення судом резолютивної частини ухвали за результатами судового засідання 22.12.2020 від позивача на адресу суду не надходило, як і доказів направлення на адресу відповідача уточненої позовної заяви, внаслідок яого ухвалою суду від 22.12.2020 позовну заяву залишено без розгляду (а.с.128-129, т.2).

Вже після судового засідання 22.12.2020 о 10:58 годині та 11:03 годині (судове засідання завершилось о 10:53 годині), до канцелярії господарського суду засобами електронного зв"язку від позивача надійшли:

- клопотання про призначення експертизи (а.с.134-137, т.2);

- чергове клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.131-132, т.2).

При цьому у матеріалах справи міститься доповідна записка начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення керівнику апарату господарського суду, відповідно до якої підтверджено невідповідність фактичної дати та часу надходження документів до суду засобами електронного зв"язку, які проставляються на таких документах (а.с.139, т.2).

Ухвала господарського суду від 22.12.2020, якою залишено без розгляду позовну заяву ФГ "Утес" і є предметом апеляційного оскарження.

Залишаючи без розгляду позовну заяву Позивача, господарський суд виходив з того, що Позивач, представник якого був належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання, призначене на 22.12.2020, не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі не подав, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі ст.ст.202, 226 ГПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, і разом з тим учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Відповідно до частини першої статті 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 зі справи "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач у чотири з п"яти підготовчих судових засідань не з`явився (10.11.2020, 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020); маючи двох представників одночасно (адвокати Шпакова О.С. та Савченко Ю.О.) не повідомив суду причини неявки та поважність таких причин одного з них на судові засідання, які відбулись 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020; був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №240, з відміткою про отримання представником Позивача - 04.11.2020 ухвали господарського суду від 23.10.2020 (а.с. 175, т.1); протоколом судового засідання від 24.11.2020, в якому був присутній один із представників позивача (а.с.36, т.2), електронним повідомленням від 11.12.2020 про направлення ухвали від 08.12.2020 представникам сторін (а.с.100, т.2), як і доказами поштового відправлення такої ухвали, наданими відповідачем (а.с.111-115, т.2), електронним повідомленням від 21.12.2020 про направлення ухвали від 17.12.2020 на електронні адреси сторін (а.с.110, т.2).

Відповідно до частини четвертої статті 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15 дійшла висновку про те, що положення частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України не пов`язують можливості залишення позовної заяви без розгляду з необхідністю надання судом оцінки можливості вирішення спору за відсутності представника позивача, який не з`явився на виклик суду, не повідомив про причини неявки, був належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду. Наведене, однак, не стосується випадків, коли позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Тобто, оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності.

Таким чином, обов`язковими умовами для застосування передбачених ч.4 ст.202, п.4 ч.1 ст.226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19; у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.08.2020 у справі № 904/4890/19, від 19.08.2020 у справі № 910/14715/17, від 29.07.2020 у справі № 903/630/18, від 14.04.2020 у справі № 910/15330/19.

Отже, оскільки позивач не з`явився на виклик суду та не звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності, посилання заявника апеляційної скарги на правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 08.10.2018 по справі №910/16157/14, що залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України можливе лише за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані ухвалами суду додаткові матеріали, необхідні для вирішення спору, або його представники не з"явилися на виклик у засідання господарського суду і їх нез"явлення перешкоджає вирішенню спору, не приймається судом апеляційної інстанції, як такий, що не відповідає більш пізній, наведеній вище позиції Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що у разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами ст.ст. 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності.

Тобто право позивача, як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні, кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Отже, у випадку якщо позивач має намір взяти участь у судовому засіданні, однак не має можливості взяти участь у першому засіданні, він має повідомити суд про причини неявки і у випадку визнання таких причин поважними, суд може відкласти розгляд справи.

Колегією суддів встановлено, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань, однак ні позивач, ні його повноважні представники у судові засідання, призначені на 10.11.2020, 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020 не з`явились. При цьому позивач не повідомив суд про причини неявки в суд одного з своїх представників (на судові засідання 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020), а також не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, для залишення позову без розгляду.

ЄСПЛ у рішенні від 07 листопада 2017 року у справі "Sukhanov and Others v. Russia" (заяви №№ 56251/12, 23302/13, 53116/15) дійшов висновку, що присутність у судовому засіданні є правом, але не обов`язком позивача.

Водночас, у цьому випадку саме позивачем не дотримано порядку, передбаченого нормами ст.ст. 202, 226 ГПК України, лише за умов дотримання якого можливе виникнення у позивача права на розгляд справи за його відсутності.

Доводи скаржника про те, що, залишаючи його позовну заяву без розгляду, суд порушив його право на судовий захист, є безпідставними, оскільки особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 4 ст. 226 ГПК України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

Отже, залишення позовної заяви без розгляду через неявку позивача у судове засідання у разі ненадання ним заяви про розгляд справи за його відсутності не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки він зроблений з правильним застосуванням ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

При цьому доводи апелянта стосовно того, що ним не отримувалась взагалі ухвала суду від 24.11.2020 спростовується обставинами та матеріалами справи, оскільки за результатами такого засідання ухвала не виносилась - у вказаному засіданні були присутніми представники обох сторін, в тому числі і позивача, та про наступне судове засідання їх повідомлено в судовому засіданні під технічний запис.

Доводи стосовно не отримання у паперовому вигляді ухвал суду від 08.12.2020, 17.12.2020, 22.12.2020 засобами поштового зв"язку з рекомендованим повідомленням, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки у справі наявні ухвали від 08.12.2020, направлені на юридичну адресу як позивача, так і його представника, які повернулись до суду через неотримання їх адресатами, а також поштове повідомлення від 26.12.2020, яким підтверджується вручення позивачу ухвали від 22.12.2020. При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що через недостатнє фінансування на статтю видатків щодо направлення поштової кореспонденції, про що зазначено в ухвалах господарського суду сторонам запропоновано отримувати кореспонденцію в суді особисто або зареєструватись у підсистемі "Електронний суд", також запропоновано подати суду заяву про отримання документів в електронному вигляді за зразком, розміщеним на офіційному веб-порталі судової влади України у відповідному розділі.

Доводи апелянта про відсутність електронних посилань на розміщення ухвал в Єдиному державному реєстрі судових рішень, як-то передбачено ст.242 ГПК України, відхиляються судом апеляційної інстанції, як неспроможні, оскільки вказана норма стосуються документів в електронному вигляді, які будуть надсилатись за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка наразі на даний час не працює.

Щодо доводів апелянта про відсутність підпису судді та секретаря на текстовому документі, а також не можливість встановити із роздруківки, що документ підписаний електронним цифровим підписом, також відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки направлення ухвал засобами електронного зв"язку носить інформаційний характер для швидкого повідомлення учасників процесу із судовими засіданнями. При цьому позивач не скористався рекомендацією суду для реєстрації в підсистемі "Електронний суд", в якій отримання процесуальних документів відбувається з підписанням кваліфікованим цифровим підписом.

В той же час, відповідно до ст. ст. 2, 3 та 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання. Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 01.06.2006 забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Всі ухвали суду першої інстанції, наведені вище, були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень з підписанням їх кваліфікованим цифровим підписом, а тому скаржник мав змогу ознайомитися з їх змістом, в тому числі із датою та часом судового засідання.

Також відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Справа "Пономарьов проти України", "Олександр Шевченко проти України", "Трух проти України" та ін.).

Таку позицію також викладено в ряді рішень Верховного суду (ухвали від 22.01.2021 у справі № 911/1902/17, від 25.01.2021 у справі № 922/614/19, від 25.01.20221 у справі № 910/18950/19 та ін.).

Зокрема, відповідно до цих ухвал сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Отже, заявник апеляційної скарги, який був ініціатором позовного провадження та, відповідно, достеменно знав про його наявність, не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух судової справи, користуючись засобами поштового зв`язку, відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, тощо, тобто в розумні інтервали часу мав вживати заходів, щоб дізнатись про стан даного судового провадження та зобов`язаний сумлінно користуватися наданими йому процесуальними правами.

Незгода апелянта з доводами ухвали від 22.12.2020 щодо неподання доказів направлення уточненої позовної заяви, оскільки останнім 08.12.2020 до суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачеві копії уточненої заяви на електронну пошту представника відповідача, не приймаються колегією суддів, оскільки згідно матеріалів справи позивач (апелянт) мав надати суду докази направлення такої заяви засобами поштового зв"язку, чого не зробив, про що правильно вказав суд першої інстанції.

При цьому, як слушно зауважив відповідач, норми процесуального законодавства не містять такого виду заяви по суті справи, як уточнена позовна заява, в порядку ст..46 ГПК України позивач має право подати заяву про збільшення або зменшення позовних вимог, зміну предмету або підстав позову, яким уточнена позовна заява позивача не відповідає.

Доводи апелянта про направлення 22.12.2020 на електронну пошту суду о 9:54 години, за 46 хвилин до засідання, клопотання про відкладення розгляду справи та про проведення експертизи, про існування яких суд в ухвалі не згадав, відхиляються судом, оскільки такі документи надійшли після судового засідання, тому підставно не відображені в ухвалі суду. Крім того, як зазначалось вище у справі міститься доповідна записка начальника відділу інформаційно-технічного забезпечення адресована керівнику апарату господарського суду, відповідно до якої підтверджено невідповідність фактичної дати та часу надходження документів до суду засобами електронного зв"язку, які проставляються на таких документах, зокрема на клопотаннях , надісланих позивачем суду (а.с.139, т.2).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, правильно застосував норми процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь відповідача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі покладаються на позивача (заявника апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Утес", с. Карабинівка Павлоградського району Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2020 у справі №904/5411/20 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2021 у справі №904/5411/20 - залишити без змін.

Судові витрати Фермерського господарства "Утес", с. Карабинівка Павлоградського району Дніпропетровської області за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 29.03.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік