ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Справа № 916/3710/20
м.Одеса, пр-т Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів К.В. Богатиря, І.Г. Філінюка

(склад судової колегії змінений відповідно до розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи №39 від 03.03.2021р. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021р.)

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи:

від Одеської міської ради Неруш А.Ю. за довіреністю;

від ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» Ковальчук Р.М. за ордером

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28 грудня 2020 року про відмову у забезпеченні позову

у справі №916/3710/20

за позовом Одеської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСТАВРАТОР-1946

про припинення права власності на об`єкти нерухомого майна та скасування рішень державного реєстратора

суддя суду першої інстанції: Л.В. Лічман

час та місце постановлення ухвали: 28.12.2020р., м.Одеса, господарський суд Одеської області

Учасники справи чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 31.03.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

24.12.2020р. Одеська міська рада (надалі позивач, Одеська міськрада) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕСТАВРАТОР-1946» (надалі відповідач, ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946», Товариство), в якому просила суд:

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 387,4 кв.м за адресою: м.Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 1;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020 р. № 51980076 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 387,4 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності Т ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 1166,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 3;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020 р. № 51981280 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 1166,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 184,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 4;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020 р. №51981846 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 184,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 444,3 кв.м за адресою м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 5;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020 р. № 51982421 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 444,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 413,9 кв.м за адресою м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 6;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020р. № 51983303 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 413,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 380,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 7;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020р. № 51984021 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 380,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 407,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 8;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020р. № 51984605 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна квартиру загальною площею 407,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна нежитлове підвальне приміщення-магазин загальною площею 336,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020р. № 51985828 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна нежитлове підвальне приміщення-магазин загальною площею 336,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна двоповерховий противорітний флігель загальною площею 804,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21;

- скасувати рішення державного реєстратора Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області Візирського Дмитра Миколайовича від 15.04.2020р. № 51986815 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкт нерухомого майна двоповерховий противорітний флігель загальною площею 804,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що реєстратором зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, якого фактично не існує, а також допущено інші численні порушення законодавства в сфері державної реєстрації прав, що призвело до незаконного та безпідставного визнання державою права власності ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, внаслідок чого порушено право власності територіальної громади м.Одеса на громадську будівлю пам`ятки архітектури та містобудування (будинок Руссова) за адресою: м.Одеса, вул.Садова, 21

Позивач зазначав, що внаслідок свого фізичного зношення, пожеж та недбалого ставлення власника до належного йому майна, належні ВАТ «РЕСТАВРАТОР» квартири та нежиле підвальне приміщення-магазин були знищені, з урахуванням чого право власності на них відповідно до закону припинилося ще до оскаржуваної державної реєстрації відповідно до ст.349 ЦК України.

На переконання позивача, оскаржувана у справі державна реєстрація речових прав ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» на об`єкти нерухомого майна у реставрованій за кошти міського бюджету пам`ятці архітектури та містобудування (Будинок Руссова) за адресою: м.Одеса, вул. Садова, 21, є свавільним посяганням на права територіальної громади м Одеси, яка є законним власником громадської будівлі, та права володіння, користування та розпоряджання якої порушуються у цій справі.

Одночасно із позовною заявою Одеською міською радою подано заяву, в якій позивач просив на підставі ст.ст.136-140 ГПК України вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо таких об`єктів нерухомого майна:

- квартири загальною площею 387,4 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 1166,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 184,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 444,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 413,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 380,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 407,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- нежитлового підвального приміщення-магазину загальною площею 336,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- двоповерхового противорітного флігеля загальною площею 804,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

В обґрунтування вказаної заяви Одеська міська рада посилається на те, що:

- за ТОВом «РЕСТАВРАТОР-1946» незаконно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно в будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, власником якого є територіальна громада м. Одеси, в інтересах якої діє Одеська міська рада;

- у позивача існують обґрунтовані підстави вважати, що ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» й надалі буде вживати протиправні дії з метою ,,узаконення за ним спірних об`єктів та ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення судом позову Одеської міської ради про припинення права власності на об`єкти нерухомого майна та скасування рішень державного реєстратора;

- наявність нових рішень про державну реєстрацію прав на спірні об`єкти, зокрема, наявність записів про їх нових власників унеможливить ефективний захист порушених прав територіальної громади м.Одеси, оскільки для відновлення порушених прав позивача необхідно буде докласти значних зусиль, що полягатимуть у необхідності звернення із відповідним позовом (позовами) до нового власника (власників);

- відчуження об`єктів нерухомого майна, яких у дійсності не існує (внаслідок фізичного знищення, пожеж та недбалого ставлення), призведе до порушення прав осіб, на користь яких такі об`єкти будуть передані, та права власності яких в подальшому стануть предметом відповідних судових спорів.

На переконання заявника, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав територіальної громади м. Одеси, в інтересах якої діє Одеська міська рада.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. (суддя Л.В.Лічман) у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала обгрунтована посланням на норми ст.ст. 136,137 ГПК України та вмотивована тим, що заявником не наведено мотивів та обґрунтувань, а також не надано доказів, достатніх для висновку щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту порушених прав позивача без застосування заходів забезпечення позову.

Судом зазначено, що у випадку задоволення заявлених міськрадою вимог немайнового характеру до відповідного реєстру будуть внесені нові записи щодо незаконності реєстрації прав відповідача. Незалежно від подальшого розвитку подій, в тому числі у випадку відчуження об`єктів нерухомого майна, будь-яких перешкод для внесення названих записів до реєстру не існуватиме. Відтак, відсутні обов`язкові передумови для забезпечення позову у вигляді неможливості чи ускладнення виконання рішення суду або ефективного захисту прав позивача, який звернувся до суду саме для констатації факту припинення прав відповідача, а не для встановлення фактичного контролю над об`єктом.

Господарським судом також зауважено, що за ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» право власності на нерухоме майно в будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ще в квітні 2020 року. Станом на кінець грудня 2020 року відповідачем жодних дій по відчуженню приміщень не вчинено, незважаючи на існування такої можливості протягом тривалого часу. При цьому позивачем не надано доказів того, що ситуація може згодом змінитись.

З огляду на викладене, суд вважає не доведеними доказово посилання Одеської міської ради на те, що відповідач вчинятиме дії з метою ,,узаконення за ним спірних об`єктів.

Що стосується можливої появи нових рішень про державну реєстрацію прав на спірні об`єкти, яка призведе до потреби у додаткових зусиллях для відновлення порушених прав як позивача, так і третіх осіб, котрі придбають неіснуючі приміщення, то в цій частині суд вказав, що, по-перше - обґрунтованість припущень щодо нових записів в реєстрі має бути підтверджена доказами, які відсутні, а по-друге - незаконність набуття права власності відповідачем, факт відсутності нерухомого майна, на яке воно зареєстровано, та можливість встановлення цих обставин за позовом Одеської міської ради як представницького органу власника майна в особі територіальної громади м.Одеси підлягають доказуванню в рамках провадження у даній справі, тому посилання на ці обставини як очевидні та зрозумілі до уваги не приймаються.

16.01.2021р. до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Одеської міської ради (надіслана поштою 11.01.2021р.), в якій скаржник просить скасувати оскаржену ухвалу та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає наступне:

- враховуючи наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно актуальних записів про право власності ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» на спірні об`єкти нерухомого майна, існують об`єктивні передумови вжиття відповідачем заходів з метою запобігання істотному ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту порушених прав територіальної громади м. Одеси, за захистом яких подано такий позов;

- саме наявність актуальних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права власності ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» на спірні об`єкти нерухомого майна надає відповідачу безперешкодну реальну можливість вільно розпоряджатися спірними об`єктами, яких фактично не існує, здійснюючи їх «віртуальне» відчуження або передачу у користування іншим особам, а також змінювати їх технічні характеристики, інші відомості, що мають зазначатися у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за результатами вчинення відповідних реєстраційних дій та прийняття рішень щодо цих об`єктів, незважаючи на оскарження його права власності та відповідної державної реєстрації прав. У разі такого «відчуження» наведених об`єктів (їх частин), зміни відомостей щодо них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили рішенням у справі, задоволення позовних вимог буде нівельовано та вже не дозволить відновити порушені та невизнані права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на громадську будівлю пам`ятки архітектури та містобудування (будинок Руссова), розташовану за адресою: м.Одеса, вул. Садова, 21, адже стосовно вищенаведених об`єктів державним реєстратором вже будуть прийняті інші рішення про державну реєстрацію права власності та/або внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і матимуть місце факти державної реєстрації права власності третіх осіб на це майно як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або зміна відомостей про такі об`єкти. Крім цього, відчуження об`єктів нерухомого майна, яких у дійсності не існує, очевидно призведе також до порушення прав осіб, на користь яких такі об`єкти будуть передані, та права власності яких в подальшому стануть предметом відповідних судових спорів;

- суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали проігнорував доводи та обґрунтовані припущення Одеської міської ради щодо того, що за наявності незаконної державної реєстрації прав на спірні об`єкти сам факт звернення Одеської міської ради до суду з позовом у цій справі сам по собі може спонукнути відповідача на здійснення дій, спрямованих на зміну відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо таких об`єктів, у тому числі шляхом їх відчуження на користь третіх осіб. Всупереч висновкам суду першої інстанції, відповідні доводи заяви про забезпечення позову є цілком обґрунтованими з огляду хоча б на те, що наразі відповідач є зареєстрованим власником спірних об`єктів та може вільно у будь-який час відчужити спірні об`єкти (які у дійсності «існують віртуально») на користь інших осіб. Підтвердженням вказаних дій може бути факт укладання відповідних договорів та їх виконання з подальшим внесенням відповідних відомостей про об`єкти до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що вже само по собі нівелюватиме необхідність вжиття заходів забезпечення позову, які, в першу чергу, покликані попередити здійснення відповідачами вказаних дій. Нездійснення ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» відчуження спірних об`єктів нерухомого майна з квітня по грудень 2020 року ще не свідчить про те, що такі дії не можуть бути вчинені ним після відкриття провадження у цій справі та протягом усього судового розгляду;

- у випадку невжиття заявлених міською радою заходів забезпечення позову та подальшого відчуження ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» спірних об`єктів оскаржуване зареєстроване право власності на них припиниться, а тому позовні вимоги про припинення такого права власності відповідача вже не можуть бути задоволені судом і, відповідно, міська рада вимушена буде звертатися з новим позовом до нового власника. Натомість, вжиття судом заявлених міською радою заходів забезпечення позову дозволить перешкодити цьому, забезпечивши належне виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача, що полягатиме у припиненні права власності відповідача на вищенаведені об`єкти нерухомого майна;

- є такими, що здійснені без належного з`ясування обставин та не відповідають дійсності висновки суду першої інстанції про те, що нібито «позивач звернувся до суду саме для констатації факту припинення прав відповідача, а не для встановлення фактичного контролю над об`єктом». Всупереч викладеному в оскаржуваній ухвалі позов міської ради спрямований саме на недопущення захоплення комунального майна та на встановлення не тільки фактичного, а й юридичного контролю над об`єктом, що можливо зробити тільки у разі задоволення позовних вимог судом та, відповідно, позбавлення ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946»штучно набутого права власності на фактично неіснуючі об`єкти, які воно вважає складовимичастинами «Будинку Руссова».

Ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду (головуючий суддя В.В.Бєляновський, судді К.В.Богатир, І.Г.Філінюк):

- від 20.01.2021р. апеляційну скаргу залишено без руху;

- від 01.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3710/20; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 16.02.2021р.; призначено справу до розгляду у судовому засіданні 02.03.2020р. з повідомленням учасників справи.

16.02.2021р. ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» подало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржену ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем при зверненні із заявою про забезпечення позову не обгрунтовано існування обставин, які б утруднили або зробили неможливим виконання рішення в цій справі, а відтак і наявність зв`язку між визначеними заходами забезпечення і предметом позовної вимоги наступне. Позивачем ймовірність утруднення або невиконання рішення господарського суду пов`язується виключно з обставинами можливого ухилення боржника від виконання дій, визначених в якості предмету позову, однак не зазначено про існування жодних обставин, які б підтверджували опосередковано або безпосередньо намагання сторін уникнути виконання рішення саме у цій справі. Визначена заявником обставини не впливає на процес виконання рішення суду у цій справі, а відтак не може розглядатись в контексті обставини, яка істотно ускладнює чи унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 23.02.2021р. судді В.В.Бєляновського, розпорядженням керівника апарату суду №39 від 03.03.2021р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/3710/20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - М.А.Мишкіна, судді: К.В. Богатир, І.Г. Філінюк.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.03.2021р. прийнято матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. про відмову у забезпеченні позову у справі №916/3710/20 до провадження у зміненому складі суду: головуючий суддя М.А.Мишкіна, судді: К.В.Богатир, І.Г. Філінюк, призначено судове засідання на 31.03.2021р., 10.00год. з повідомленням учасників справи; витребувано з Господарського суду Одеської області копії усіх додатків до позовної заяви Одеської міської ради та копію додатку до заяви про забезпечення позову у справі №916/3710/20.

11.03.2021р. витребувані документи надійшли до суду апеляційної інстанції з Господарського суду Одеської області.

30.03.2021р. від Одеської міської ради надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що захопивши внаслідок оскаржуваної державної реєстрації внутрішній двір будинку, який ніколи не належав ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» та є землями комунальної власності територіальної громади м.Одеси, відповідачем без дозволу уповноваженого органу культурної спадщини та відповідної погодженої науково-проектної документації проведено незаконні будівельні роботи з втручанням в несучі конструкції будівлі пам`ятки архітектури та містобудування Будинку Руссова, чим створено загрозу заподіяння об`єкту культурної спадщини відповідної шкоди. Наведене свідчить про те, що зареєструвавши за собою право власності на спірні об`єкти нерухомого майна, відповідач має не лише намір, але й активно використовує свої правомочності власника наведених об`єктів.

Ухвалою суду від 05.04.2021р. виправлено описку у скороченому рішенні суду апеляційної інстанції (вступна та резолютивна частина) від 31.03.2021р. шляхом доповнення резолютивної частини рішення висновком про вжиття заходів забезпечення позову Одеської міської ради у справі №916/3710/20.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.4 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, заслухавши пояснення представників скаржника та відповідача, проаналізувавши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із ч.4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ч.6 ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах №914/2157/19 від 20.07.2020р., №910/19256/16 від 10.04.2018р., №910/20479/17 від 14.05.2018р., №922/1605/18 від 11.09.2018р., №909/526/19 від 14.01.2019р., №925/288/17 від 25.01.2019р., №904/1417/19 від 26.09.2019р.).

Колегія суддів звертає увагу при обґрунтуванні своїх висновків на таке.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Наведене свідчить, що при вирішенні питання забезпечення позову суд має чітко та недвозначно визначитись із підставою для вжиття заходів забезпечення позову згідно із положеннями ст.136 ГПК України.

В цьому контексті першочергово колегія суддів констатує, що предметом спору в даній справі є об`єкти нерухомого майна, право власності на які наразі зареєстроване за ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946», їх перелік наведений у позовній заяві та заяві про забезпечення позову Одеської міської ради та відповідає відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.07.2020р. (Інформація (витяги) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що містяться в матеріалах оскарження ухвали).

Предметом позову є вимоги Одеської міської ради щодо скасування рішень державного реєстратора та одночасного (що узгоджується із положеннями ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень») припинення права власності відповідача на об`єкти нерухомості за адресою:м.Одеса, вул.Садова, буд.21, що зареєстровані як об`єкти житлової нерухомості та об`єкти нежитлової нерухомості за ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946», котре є правонаступником ВАТ «Реставратор».

Отже спірні заходи забезпечення позову у заявлений позивачем редакції стосуються виключно предмету позову та за цією ознакою є такими, що відповідають вимозі адекватності заходів забезпечення.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали від 28.12.2020р., у 2020 році на замовлення Управління капітального будівництва Одеської міської ради був виготовлений технічний паспорт на будинок 21 по вул.Садовій у м.Одесі станом на 27.03.2020р.

11.04.2020р. державним реєстратором Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області з відкриттям розділу (реєстрація ОНМ) за Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕСТАВРАТОР-1946» зареєстроване право власності (відомості, які містяться у Інформації з Державного реєстру речових прав від 29.07.2020) на:

- квартиру загальною площею 387,4 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 1166,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 184,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 444,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 413,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 380,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартиру загальною площею 407,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- нежитлове підвальне приміщення-магазину загальною площею 336,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- двоповерховий противорітний флігель загальною площею 804,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №237 від 03.07.2020р. «Про реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м.Одеси на громадську будівлю пам`ятки архітектури та містобудування (будинок Руссова), розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Садова,21», ухвалено:

1. Зареєструвати право комунальної власності територіальної громади м.Одеси на громадську будівлю пам`ятки архітектури та містобудування (будинок Руссова) загальною площею 5022,0кв.м. розташовану за адресою: м.Одеса, вул.Садова, 21.

2. Доручити департаменту комунальної власності Одеської міської ради відповідно до чинного законодавства України вжити заходів щодо реєстрації за територіальною громадою м.Одеси права власності на об`єкт нерухомого майна, зазначений у п.1 цього рішення.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2020р. індексний номер 216254493, 03.07.2020р. за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради зареєстроване право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна громадська будівля пам`ятки архітектури та містобудування (будинок Руссова), загальною площею 5022 кв.м. за адресою: м.Одеса, вул.Садова, буд.21; розмір частки 1/1, об`єкт житлової нерухомості «Ні».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон) за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ст.27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; 13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Отже наразі відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна може у будь-який час розпорядитися своїм майном шляхом їх відчуження на користь інших осіб, або передачі у користування.

Згідно із ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

У разі відчуження відповідачем під час розгляду даної справи квартир, нежитлового підвального приміщення, противорітного флігеля за адресою: м.Одеса, вул. Садова, 21 його право власності буде припинено в силу закону на підставі ч.1 ст.346 ЦК України та такі відомості підлягають внесенню до Державного реєстру речових прав в силу вимог ст.26 Закону.

Відповідачем у даній справі є саме ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946»; у разі зміни власника нерухомого майна, якщо суд за наслідком розгляду справи встановить порушення прав позивача та задовольнить позовні вимоги, рішення у справі не забезпечить ефективного захисту прав Одеської міськради, оскільки у такому випадку позивач буде вимушений ініціювати інші судові провадження із зверненням позовних вимог вже до нових власників майна, а задоволення позову про припинення права власності ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» втратить сенс для позивача в аспекті захисту його прав, оскільки право власності Товариства буде припинено на цей момент в силу вимог п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, а відповідні відомості в Реєстрі втратять статус актуальних.

Відповідно, записи про припинення права власності Товариства у зв`язку із знищенням майна, на чому і ґрунтуються позовні вимоги Одеської міськради, не будуть внесені до Реєстру у зв`язку із появою нових власників та пов`язаним із цим припиненням права власності Товариства на ОНМ у складі громадської будівлі внаслідок відчуження, а не знищення майна.

Колегія суддів констатує відсутність наразі спору про право на ОНМ, зареєстровані за Товариством, адже Одеська міськрада не вважає себе власником об`єктів нерухомого майна, вказаних у позовній заяві, натомість, стверджує, що таких об`єктів не існує фізично, що відповідно виключало можливість реєстраційних дій на дату їх проведення, а у громадському будинку, що належить територіальній громаді, «за визначенням» не можуть бути складовими частинами квартири як об`єкти житлової нерухомості та інші об`єкти нерухомості, що належать до оскаржуваної державної реєстрації.

Отже вимога позивача заборонити проведення реєстраційних дій є співмірним заходом забезпечення позову в даному випадку, забезпечує можливість ефективного захисту права власності на громадський будинок, що зазначено в обгрунтування порушення прав Одеської міськради при поданні позовної заяви.

Колегія суддів зазначає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ТОВа «РЕСТАВРАТОР-1946» чи інших осіб, які не є учасниками справи, а лише запровадить законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом першої інстанції позову Одеської міськради по суті за звичайною процедурою, а в разі задоволення позову сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного та саме цього судового провадження без нових звернень до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні суд апеляційної інстанції на запитання суду зазначив, що ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946» має намір здавати належне йому майно у буд.21 по вул.Садовій, буд.21 у м.Одесі в оренду з метою одержання прибутку, оскільки Товариство є комерційним підприємством, а заходи забезпечення позову унеможливлять його реалізацію.

Заборона вчиняти реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості, припинення права власності на які є предметом позову, по суті спрямована на збереження існуючого наразі стану речей (єдиний власник ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946»), є ефективним засобом запобігання неможливості чи утруднення ефективного захисту прав позивача у разі задоволення позовних вимог, з урахуванням того, що предметом позову є вимоги немайнового характеру, у разі задоволення яких виконання рішення суду відбуватиметься в порядку та згідно з нормами ст.ст.26,27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Така заборона має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, що заявлені, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Обставина невчинення відповідачем з квітня 2020 року (на що також послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі як на підставу відмови у забезпеченні позову) будь-яких дій, спрямованих на відчуження приміщень не свідчить про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки ТОВ «РЕСТАВРАТОР-1946», як власник квартир у будинку 21 по вул. Садовій у м.Одесі (відомості про право власності внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), за відсутності заборони вчиняти реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомості може у будь-який час розпорядитися належним йому майном (продати, здати в оренду, тощо).

Відповідно до п.п.2-4 ч.1 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції зробив невмотивований висновок стосовно внесення записів до Реєстру щодо незаконності реєстрації права відповідача у разі задоволення позовних вимог, юридичний аналіз відповідності фактичним обставинам справи та вимогам законодавства якого унеможливлюється відсутністю будь-якого посилання на норми ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в оскаржуваній ухвалі в обґрунтування такого висновку в контексті фактичних обставин справи, предмету позову та предмету спору в цій справі.

Також безпідставним є обґрунтування відмови у забезпеченні позову тим, що недоведеним є намагання відповідача здійснити відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки такі наміри відомі виключно самому власнику та до їх оформлення у встановленому законодавством порядку (укладення попереднього договору або договору) залишаються невідомими третім особам, оскільки не підлягають оприлюдненню у будь-який спосіб та/або доведенню до відома в інший спосіб таким особам.

За таких обставин суд апеляційної інстанції констатує невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам п.3 ч.1 ст.234, ч.ч.2,5 ст.236 ГПК України, ст.ст.26,27 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призвело до необґрунтованої відмови у забезпеченні позову за заявою Одеської міськради.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заява Одеської міської ради про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягала задоволенню, а ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання забезпечення позову та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу позивача, скасовує ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. у справі №916/3710/20 з прийняттям нового рішення за заявою Одеської міської ради - про задоволення заяви про забезпечення позову, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомого майна за переліком, викладеним у заяві Одеської міськради від 24.12.2020р. (вх.№2-4255/20).

Згідно ч.6 ст.140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Колегія суддів роз`яснює, що відповідно до ч.ч.4-10 ст.145 ГПК України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала господарського суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження - вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справіабо у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.136, 137, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 ГПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.12.2020р. у справі №916/3710/20 скасувати.

Заяву Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову Одеської міської ради у справі №916/3710/20.

Заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, внесенням записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо таких об`єктів нерухомого майна:

- квартири загальною площею 387,4 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 1166,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 184,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 444,3 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 413,9 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 380,2 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- квартири загальною площею 407,8 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21, кв. 8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- нежитлового підвального приміщення-магазину загальною площею 336,0 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- двоповерхового противорітного флігеля загальною площею 804,1 кв.м за адресою: м. Одеса, вул. Садова, буд. 21 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.287, 288 ГПК України.

Повна постанова складена квітня 05 квітня 2021 року.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк