ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021м. ДніпроСправа № 904/116/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Лежньова О.Р.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Азовкабель", м. Бердянськ, Запорізька область

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

про стягнення 606 164,87 грн

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Азовкабель" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" 606 164,87 грн, з яких: 100 000,00 грн - основний борг; 46849,44 грн - пеня; 455 464,80 грн - штраф; 3 850,63 грн - 3% річних.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань з оплати товару за видатковою накладною № 985 від 25.06.2019 на суму 389 760,00 грн у межах договору поставки №304/13/70Е від 10.04.2019. Нарахування пені та штрафу здійснено позивачем відповідно до пункту 7.4 договору та статті 231 Господарського кодексу України.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 19.02.2021, відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач посилається на безпідставність застосування позивачем статті 231 Господарського кодексу України до вимог щодо стягнення пені та штрафу у правовідносинах між сторонами. Також відповідач зауважує на тому, що розрахунок 3% річних виконаний за неправильний період.

Ухвалою суду від 29.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 02.03.2021.

Ухвалою суду від 02.03.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 30.03.2021.

24.03.2021 позивачем було подано заяву про проведення судового засідання 30.03.2021 з його участю у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення EASYCON, проте ухвалою суду від 25.03.2021 у задоволенні заяви відмовлено у зв`язку з відсутністю технічної можливості у проведенні відеоконференції.

У судове засідання 30.03.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 43-44). Від представника позивача засобами електронного зв`язку надійшла до суду заява за підписом адвоката Лисевич С.В. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

За таких обставин неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Після закінчення судового засідання за допомогою підсистеми електронний суд від представника позивача адвоката Дігтяренко В.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через запровадження карантинних заходів, віддаленістю місцезнаходження позивача та участю його представника в інших судових засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (далі позивач, постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі відповідач, покупець) укладено договір № 304/13/70Е від 10.04.2019 про закупівлю товару (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується поставити покупцеві товари, зазначені у пункті 1.2 договору, а покупець - прийняти й оплатити такі товари.

Постачальник зобов`язується поставити двигуни та їх частини, код 3431 (стрічка конвеєрна) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору (пункт 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили суму (ціну) договору, яка відповідно до Специфікації № 1 становить 3 509 232,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 584872,00 грн.

Товари, які поставляються відповідно до цього договору, оплачуються покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1 договору).

Згідно з пунктом 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії товарів за фактом їх поставки протягом 60-ти календарних днів.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 11.1 договору).

Специфікацією № 1 (Додаток № 1 до договору) сторони погодили поставку товару на загальну суму 3 509 232,00 грн, у тому числі податок на додану вартість 20% - 584 872,00 грн (а.с.8).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв у межах специфікації товар на загальну суму 389 760,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 985 від 25.06.2019 на суму 389 760,00 грн (а.с. 9).

Платіжними дорученнями № 18194 від 08.10.2019 на суму 89 760,00 грн та № 15502 від 23.08.2019 на суму 200 000,00 грн відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 289760,00 грн (а.с. 20-21).

Залишок не сплаченої суми становить 100000,00 грн (389760,00 289760,00= 100000,00).

Несплата відповідачем залишку суми 100000,00 грн за отриманий товар і стала причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з поставкою товару й виконанням/невиконанням відповідачем обов`язку щодо повної його оплати.

Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 Цивільного кодексу України).

За змістом частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до пункту 4.2 договору та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку відповідач зобов`язаний оплатити отриманий товар за видатковою накладною № 985 від 25.06.2020 на суму 389760,00 грн не пізніше 27.08.2019.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Доказів повної оплати товару відповідач суду не надав. Строк оплати є таким, що настав.

Тому, позовні вимоги про стягнення основного боргу у сумі 100 000,00 грн є законними й обґрунтованими.

Заявлені позивачем до стягнення пеня у сумі 46 849,44 грн за загальний період з 25.08.2019 по 27.10.2020 та штраф у розмірі 7% у сумі 455 464,80 грн розраховані із заборгованості за видатковою накладною № 985 від 25.06.2019 на підставі пункту 7.4 договору та статті 231 Господарського кодексу України з урахуванням часткових оплат.

Відповідно до пункту 7.4 договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Позовні вимоги щодо стягнення зазначених штрафу та пені є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини другої статті 217 Господарського кодексу України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини першої статті 230 Господарського кодексу України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 231 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить у собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п. 6.31).

Сторонами у договорі не визначено розмір та базу нарахування пені, а законодавчими актами не встановлено обов`язковості її сплати у спірних відносинах.

Що стосується можливості застосування до спірних правовідносин у справі частини другої статті 231 Господарського кодексу України, то ця норма закону стосується випадків порушення негрошового зобов`язання, тоді як у цій справі має місце порушення відповідачем зобов`язання з оплати товару (грошового зобов`язання).

Зазначений висновок щодо застосування частини другої статті 231 Господарського кодексу України відповідає висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 14.02.2018 у справі № 904/1858/16 (п. 7.2.6).

Відтак правові підстави для стягнення з відповідача пені та штрафу у розмірі, не погодженому сторонами в договорі, відсутні.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у сумі 3 850,63 грн розраховані за загальний період з 25.08.2019 по 27.10.2020 з урахуванням часткових оплат.

Перевіркою здійсненого позивачем розрахунку 3% річних встановлено, що він здійснений без урахування вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу й закінчення строку при визначенні періоду прострочки виконання зобов`язань з оплати товару.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача, будуть становити 3 805,31 грн, з яких:

- 639,47 грн за період з 28.08.2019 по 07.10.2019 із заборгованості у сумі 189 760,00 грн (з урахуванням часткової оплати 200000,00 грн за платіжним дорученням № 15502 від 23.08.2019);

- 3165,84 грн за період з 08.10.2019 по 27.10.2020 із заборгованості у сумі 100 000,00 грн (з урахуванням часткової оплати 89760,00 грн за платіжним дорученням № 18194 від 08.10.2019).

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 103 805,31 грн, з яких: 100 000,00 грн основний борг, 3805,31 грн - 3% річних.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 557,08 грн покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 606164,87 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 14309787, місцезнаходження: 52210, Дніпропетровська обл, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2) на користь Приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (ідентифікаційний код 31600918, місцезнаходження: 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-i) основний борг у сумі 100 000,00 грн, 3% річних у сумі 3 805,31 грн, судовий збір у сумі 1 557,08 грн.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.04.2021.

Суддя І.І. Колісник