РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2021Справа № 910/20041/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна наукова установа "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини" Державного управління справами

про виселення та стягнення 68 050,25 грн.,

За участю представників учасників справи:

від позивача: Максюта Є.А. за випискою з ЄДРПОУ;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Колючок О.І. за ордером серії КС № 822568 від 22.03.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" (далі - відповідач) про виселення останнього з орендованого ним нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 73,80 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Верхня, 5 (на другому поверсі), що перебуває на балансі Державної наукової установи "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини", а також стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" заборгованості з орендних платежів та неустойки у загальному розмірі 68 050,25 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем обов`язків за Договором від 31.07.2014 року № 6870 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, в частині оплати орендних платежів, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість, виникли правові підстави для нарахування штрафних санкцій та компенсаційних виплат, а також після закінчення строку дії означеного правочину виникли підстави для виселення відповідача з орендованого ним приміщення та нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо його вчасного повернення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі № 910/20041/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.01.2021 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 09.02.2021 року. Крім того, цією ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено Державну наукову установу "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини" Державного управління справами.

05.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення третьої особи від 05.02.2021 року № 01/116, в яких остання зазначила про обґрунтованість вимог позивача та вказала про відсутність будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

У підготовчому засіданні 09.02.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/20041/20 на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 23.02.2021 року.

22.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 22.02.2021 року № 30-10/б/н про долучення до матеріалів справи уточнених розрахунків заявлених до стягнення з відповідача сум грошових коштів.

Крім того, 22.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 22.02.2021 року № 30-10/1373 про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" з державного нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 73,80 м2, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Верхня, 5 (на другому поверсі), що перебуває на балансі Державної наукової установи "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини", а також стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 68 050,25 грн., з яких: 52 963,56 грн. - неустойка за користування орендованим майном за час прострочення у період з травня 2020 року по жовтень 2020 року; 13 499,77 грн. - заборгованість по сплаті орендної плати, 371,50 грн. - інфляційні втрати, 810,43 грн. - пеня, 404,99 грн. - штраф. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2021 року підготовче провадження у справі № 910/20041/20 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 23.03.2021 року.

У судовому засіданні 23.03.2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви від 22.02.2021 року № 30-10/1373 про уточнення позовних вимог, та наполягав на їх задоволенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні 23.03.2021 року зазначив про обґрунтованість вимог позивача та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив, будь-яких клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору, на адресу суду не направив.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 23.02.2021 року, а також попередні ухвали суду в цій справі, були направлені судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02090, місто Київ, вулиця Азербайджанська, будинок 16/1, квартира 39.

Проте вищевказані відправлення органом поштового зв`язку вручені відповідачу не були.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 23.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву було укладено Договір № 6870 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), за умовами якого останнє передало відповідачу в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 73,80 м2, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Верхня, 5 (на другому поверсі), що перебуває на балансі Державної наукової установи "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини".

Означена угода підписана уповноваженими представниками її сторін, а також скріплена печатками вказаних юридичних осіб.

Пунктом 1.1 наведеного правочину встановлено, що вартість об`єкта оренди визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.01.2014 року, і становить 668 718,00 грн. (без ПДВ).

Згідно з пунктом 1.2 Договору майно передається в оренду для забезпечення дієтичним харчуванням пацієнтів, які перебувають в умовах цілодобового стаціонару, у тому числі й пільгових категорій, а також працівників Центру, які забезпечують надання медичної допомоги пацієнтам у звичному та цілодобовому режимі.

Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком балансоутримувача і орендаря (пункт 3.1 Договору).

За змістом пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передавання майна.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання означених положень Договору 31.07.2014 року між сторонами було підписано та скріплено їх печатками відповідний акт приймання-передавання вищенаведеного нерухомого майна в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд".

Відповідно до пунктів 3.1-3.3 Договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - червень 2014 року - 4 963,86 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди липень 2014 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень місяць 2014 року.

Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

За умовами пункту 3.4 зазначеного правочину в разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування.

Відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з пунктом 5.3 наведеної угоди орендар зобов`язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди).

У пункті 10.1 Договору сторони погодили, що останній укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 31.07.2014 року до 30.06.2017 року включно.

Водночас за змістом пункту 10.4 Договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії Договору на підставі пункту 10.4 цієї угоди, а також враховуючи положення частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI (чинного на час вказаних правовідносин) було продовжено на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, тобто до 30.05.2020 року.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за цим Договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення орендодавцем умов даної угоди.

Разом із тим, судом також встановлено, що 18.06.2020 року до позивача надійшла заява орендаря, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" повідомило про вимушене закриття на невизначений строк кафетерію, розміщеного в орендованому за Договором приміщенні, а також просило Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву не нараховувати орендної плати за укладеним між сторонами Договором № 6870 на строк дії встановленого на території України карантину.

У відповідь на означену заяву позивач листом від 14.08.2020 року № 30-06/6530 повідомив орендаря про те, що орендна плата за Договором за березень складає 7 052,10 грн.; орендна плата за квітень 2020 року, скоригована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 року № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", складає 5 246,76 грн. та застосовується як базова для розрахунку орендної плати за Договором на період дії карантину. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць згідно з умовами договору оренди.

Водночас судом встановлено, що в порушення вищевказаних умов Договору відповідач передбачені цим правочином зобов`язання з повної та своєчасної сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого в останнього, з урахуванням положень пункту 3.6 Договору, а також враховуючи вищезазначені проведені позивачем коригування розміру орендної плати, перед Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву утворилася заборгованість з орендної плати за період з лютого по травень 2020 року в розмірі 13 499,77 грн.

Слід також зазначити, що за умовами пункту 10.6 Договору чинність даного правочину припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Разом із тим, після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору, зважаючи на положення пункту 10.4 цієї угоди та вищенаведені обставини неналежного виконання орендарем своїх грошових обов`язків за Договором, беручи до уваги відсутність доказів проведення останнім незалежної оцінки об`єкта оренди на нову дату, що передує продовженню Договору оренди, а також не укладення між сторонами відповідного додаткового договору до Договору оренди, у адресованому Товариству з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" листі від 22.06.2020 року № 30-06/5061 позивач повідомив орендаря про припинення даного правочину, у зв`язку із закінченням строку його дії, та відмовив відповідачу в продовженні строку дії зазначеної угоди.

Крім того, листом від 28.10.2020 року № 30-05/9521 позивач повторно звернувся до орендаря з вимогою про сплату наявної в останнього заборгованості за Договором та нарахованих сум штрафних санкцій, компенсаційних виплати та неустойки у розмірі подвійної плати за користування об`єктом оренди за час прострочення повернення орендованого майна.

Оскільки означені претензії були залишені без задоволення, зазначені в них суми грошових коштів позивачу не сплачені, а орендоване відповідачем приміщення повернуто Товариством з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" не було, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулося до суду з означеним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди, а відтак правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України, а також Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частин 1 та 2 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина 5 статті 762 Цивільного кодексу України).

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Разом із тим, пунктом 3.11 Договору встановлено, що закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції до державного бюджету та балансоутримувачу.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Оскільки розмір заборгованості відповідача перед позивачем (з урахуванням умов пункту 3.6 Договору) по сплаті орендної плати за період з лютого по травень 2020 року в сумі 13 499,77 грн., підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач не надав документів, які свідчать про погашення наведеного боргу перед позивачем, який існує на момент розгляду справи в суді, означена заборгованість підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів, позивач просив суд стягнути з відповідача 371,50 грн. інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019 року.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 371,50 грн., суд вважає його таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на відсутність будь-яких заперечень відповідача проти обґрунтованості заявленої до стягнення з нього суми інфляційних втрат та ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд", зокрема, контррозрахунку вказаних компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 371,50 грн. інфляційних втрат.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за Договором грошових зобов`язань, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" 810,43 грн. пені, нарахованої на відповідні суми заборгованості у період з 21.05.2020 року по 18.11.2020 року, згідно з наданим позивачем розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Визначення поняття "пеня" міститься у частині 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

У пункті 3.7 Договору сторони погодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 810,43 грн., суд встановив, що заявлений Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву до стягнення розмір цієї штрафної санкції не перевищує обрахованого судом її розміру, з урахуванням обґрунтованих періодів та бази її нарахування, у зв`язку з чим, зважаючи, зокрема, на відсутність будь-яких заперечень відповідача проти обґрунтованості заявленої до стягнення з нього суми пені та ненадання Товариством з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" контррозрахунку вказаної штрафної санкції, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 810,43 грн. підлягає задоволенню.

Також, у поданій позовній заяві Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" 404,99 грн. штрафу, нарахованого у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Положеннями частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до пункту 3.8 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень, або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Згідно з положеннями частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, законодавець наділяє суб`єктів господарських відносин при укладенні договору правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

З огляду на викладені положення законодавства сторони, керуючись принципом свободи договору, у пункті 3.8 Договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір, що підлягає застосуванню у разі несплати орендарем заборгованості за орендною платою загалом не менше ніж три місяці, - штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

У даному випадку, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 911/2813/17 від 09.02.2018 року, у справі № 911/1351/17 від 22.03.2018 року, у справі № 922/1720/17 від 25.05.2018 року, у справі № 917/194/18 від 02.04.2019 року, у справі № 904/5770/18 від 19.09.2019 року.

Оскільки заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу відповідає вимогам чинного законодавства та положенням Договору, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 404,99 грн. також підлягає задоволенню.

Крім того, як було зазначено вище, у пункті 10.1 Договору сторони погодили, що останній укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 31.07.2014 року до 30.06.2017 року включно.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що строк дії вказаного правочину на підставі пункту 10.4 цієї угоди, а також враховуючи положення частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI, було продовжено сторонами на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, тобто до 30.05.2020 року.

Разом із тим, у матеріалах справи наявна копія адресованого відповідачу листа орендодавця від 22.06.2020 року № 30-06/5061, в якому позивач, зважаючи на наявну в орендаря заборгованість за Договором, закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору, а також беручи до уваги відсутність доказів проведення орендарем незалежної оцінки об`єкта оренди на нову дату, що передує продовженню Договору оренди, та не укладення між сторонами відповідного додаткового договору до Договору оренди, повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" про припинення даного правочину, у зв`язку із закінченням строку його дії, та відмовив відповідачу в продовженні строку дії зазначеної угоди.

Статтею 764 Цивільного кодексу України встановлений виняток із загального правила, за яким у разі продовження користування наймачем (орендарем) майном після закінчення строку договору без повторного його укладення, за відсутності заперечень сторін протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI (чинного на час укладення Договору), відповідно до частини 2 якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Водночас, як було зазначено вище, у матеріалах справи наявне повідомлення позивача про припинення укладеного з відповідачем Договору та відмову від продовження його дії.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Слід також зазначити, що третя особи (як балансоутримувач орендованого відповідачем майна) та Державне управління справами (як орган управління означеним майном) також заперечували проти подальшого продовження строку дії Договору, у зв`язку із систематичним порушенням орендарем його умов, що підтверджується змістом наявних у матеріалах справи листів вказаних осіб від 03.06.2020 року № 03/403 та від 12.06.2020 року № 02-01/16/1116 відповідно.

У той же час Товариство з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" свого обов`язку щодо повернення орендованого майна за Договором не виконало, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про виселення останнього з орендованого приміщення.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначені положення також кореспондуються зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно з приписами частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 291 Господарського кодексу України.

Отже, зі змісту статей 759, 763 та 764 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 291 Господарського кодексу України, частини 2 статті 17 та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XI випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Суд також звертає увагу на положення пункту 10.7.3 Договору, за змістом якого Договір підлягає розірванню на вимогу орендодавця, якщо орендар систематично (більше трьох разів) порушує терміни здійснення будь-яких платежів, у тому числі пені за цим Договором, та не надав платіжні доручення до Регіонального відділення.

Водночас, як було зазначено вище, матеріалами даної справи підтверджується неналежне виконання відповідачем умов Договору, у тому числі в частині вчасного внесення орендних платежів, що мало місце більше трьох разів.

Відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За умовами пункту 5.10 Договору у разі припинення або розірвання Договору орендар зобов`язується повернути орендодавцеві/балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

У пункті 10.9 Договору сторонами було погоджено, що у разі припинення або розірвання цього Договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю/балансоутримувачу.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX, чинного на момент вирішення спору, у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Майно вважається поверненим орендодавцю/балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (пункт 10.10 Договору).

Проте відповідачем не було надано суду доказів виконання своїх зобов`язань за Договором, у тому числі в частині повернення орендованого майна орендодавцю або балансоутримувачу.

З огляду на встановлений судом факт невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" обов`язку щодо звільнення орендованого майна, суд дійшов висновку про те, що вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в частині виселення вказаної юридичної особи із займаного нею приміщення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач, крім орендної плати, нарахованої на підставі пунктів 3.1-3.6 Договору, просив стягнути з відповідача згідно з пунктом 10.11 цієї угоди неустойку в розмірі подвійної орендної плати за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року в розмірі 52 963,56 грн. (за відповідну кількість днів у кожному періоді, зазначену в розрахунку позивача).

Судом встановлено, що відповідач після закінчення строку дії Договору не повернув орендоване майно.

Пунктом 10.11 Договору передбачено, що за відмову орендаря на вимогу орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина 2 статті 785 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Таким чином неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

За висновком суду, неповернення об`єкту оренди за спірним Договором у період з травня 2020 року по жовтень 2020 року, після закінчення строку дії даної угоди, відбулося виключно з вини самого орендаря, який не повернув і не намагався повернути об`єкт оренди у визначений Договором строк.

Отже неповернення майна з орендного користування у визначений Договором оренди строк є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

У зв`язку з викладеним, суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, дійшов висновку про те, що сума неустойки в розмірі 52 963,56 грн., нарахованої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву на підставі пункту 10.11 Договору оренди, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків.

Враховуючи вищенаведені обставини, а також зважаючи на законність та обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" (02090, місто Київ, вулиця Азербайджанська, будинок 16/1, квартира 39; ) з державного нерухомого майна - нежитлові приміщення загальною площею 73,80 м2, розміщене за адресою: місто Київ, вулиця Верхня, 5 (на другому поверсі будівлі), що перебуває на балансі Державної наукової установи "Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини" Державного управління справами.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" (02090, місто Київ, вулиця Азербайджанська, будинок 16/1, квартира 39; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (УК у Шевченківському районі м. Києва, Банк: казначейство України (ЕАП), призначення платежу: плата за оренду майна бюджетних установ) 13 499 (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 77 коп. заборгованості з орендної плати, 371 (триста сімдесят одну) грн. 50 коп. інфляційних втрат, 810 (вісімсот десять) грн. 43 коп. пені, 404 (чотириста чотири) грн. 99 коп. штрафу, 52 963 (п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят три) грн. 56 коп. неустойки.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чайка Фуд" (02090, місто Київ, вулиця Азербайджанська, будинок 16/1, квартира 39; ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (02090, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50-Г; , банк одержувача ДКСУ у м. Києві, МФО 820172, р/р НОМЕР_1 ) 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 01.04.2021 року.

Суддя В.С. Ломака