ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/442/21

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/442/21

за позовом Державної екологічної інспекції Столичного округу, м. Київ

до Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал», м. Богуслав Богуславський район

про стягнення 63 830,22 грн.

Представники:

від позивача: Фалько М.М., витяг з ЄДР;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна екологічна інспекція Столичного округу (надалі-позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» (надалі-відповідач) про стягнення 63 830,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, не маючи дозволу на спеціальне водокористування, самостійно за допомогою технічних пристроїв здійснив видобування підземних вод зі свердловини, що є порушенням ст.ст. 19, 21, 23 Кодексу України про надра, чим завдано збитків в розмірі 63 830,22 грн.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2021 відкрито провадження у справі № 911/442/21, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначений у підготовчому засіданні на 31.03.2021.

19.03.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява б/н від 16.03.2021 (вх. № 6513/21), в якій відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 31.03.2021 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові; представник відповідача в судове засідання 31.03.2021 не з`явився, про місце і час судового засідання був повідомлений належним чином.

Частиною 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Частинами 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши у підготовчому засіданні 31.03.2021 заяву б/н від 16.03.2021 представника відповідача про визнання позову, суд встановив, що остання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси; заява підписана директором КП ПБМР «Богуславводоканал» Кравченко В.М.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Столичному округу, відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Столичному округу № 913-П від 24.05.2019, з дотриманням правил ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та ст. 5 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", на підставі направлення № 3/2/000923 від 24.05.2019, в присутності посадових осіб органів державного нагляду та представника суб`єкта господарювання, проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання - Комунальним підприємством Богуславської міської ради «Богуславводоканал» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

У ході проведеного заходу встановлено, що відповідачем у період з 01.01.2016 по 13.01.2017 здійснювалось видобування підземних вод зі свердловини з перевищенням 300 кубічних метрів на добу без спеціального дозволу на користування надрами (підземна вода), що є порушенням ст.ст. 19, 21, 23 Кодексу України про надра, чим вчинено адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 47 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За результатами проведеного заходу складений Акт № 3/2, який без зауважень підписаний директором Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал».

Згідно з Довідкою Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» від 04.06.2019 за № 98 та Звіту про використання води за 2016 рік, що були надані під час здійснення планового заходу державного нагляду контролю відповідача, фактично забрано/використано з артезіанських свердловин 66 521 куб.м.води.

На підстав вказаних акту та довідки, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Столичного округу, відповідно до «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14.08.2009 за № 797/16783, проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів та встановлено, що розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів становить 63 830,22 грн.

Державною екологічною інспекцією у Столичному округу пред`явлено претензію № 57/2019 від 07.06.2019 Комунальному підприємству Богуславсьої міської ради «Богуславводоканал» з вимогою відшкодувати збитки в сумі 63 830,22 грн., заподіяних державі внаслідок самовільного користування водою із поверхневих джерел без спеціального дозволу на спеціальне водокористування.

Однак, претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом.

Відповідно до ст. 13, 16 Конституції України водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією України, а забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Водним кодексом України передбачено, що усі води (водні об`єкти) на території України є національним надбанням Українського народу, однією з природних основ його економічного розвитку і соціального добробуту.

Водні ресурси забезпечують існування людей, тваринного і рослинного світу і є обмеженими та уразливими природними об`єктами.

В умовах нарощування антропогенних навантажень на природне середовище, розвитку суспільного виробництва і зростання матеріальних потреб існує необхідність розробки і додержання особливих правил користування водними ресурсами, раціонального їх використання та екологічно спрямованого захисту.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать, зокрема, підземні води та джерела ( ст. 3 Водного кодексу України).

Крім того, підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення (ст. 5 Водного кодексу України).

Згідно із вимогами ст. 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Крім іншого, ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Статтею 47 цього Закону визначено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів полягає в забезпеченні додержання усіма юридичними та фізичними особами вимог водного законодавства (ст. 18 Водного кодексу України).

Статтею 19 Водного кодексу України встановлено, що державний контроль за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, іншими державними органами відповідно до законодавства України.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища, до якої належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.

Державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»),

Відповідно до п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 275 (далі - Положення), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Згідно з п. 7 Положення Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України вимог законодавства іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства (пп.2 п.4 Положення), у тому числі про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів (п. «в» пп. 2 п. 4 Положення), зокрема, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами (пп. 8 п. 4 Положення).

Згідно із приписами ст. 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, відшкодовувати завдані ним збитки.

Частиною 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Так, в ст. 46 Водного кодексу України визначено, що водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Вимогами п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України передбачено, що водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

У відповідності до положень ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування (ст. 49 Водного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 17 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов`язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об`єктів. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинно одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Відповідно до положень ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність, у тому числі за самовільне спеціальне використання природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Статтею 111 Водного кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов`язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Предметом вказаного спору є стягнення з Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» збитків у розмірі 63 830,22 грн, які завдані державі внаслідок здійснення підприємством забору підземної води зі свердловини з перевищенням 300 кубічних метрів на добу без спеціального дозволу на користування надрами.

Факт здійснення самовільного забору води без спеціального дозволу відповідачем не заперечується, про що свідчить довідка КП Богуславської міської ради «Богуславводоканал» № 98 від 04.06.2019, а також відзив останнього на позовну заяву, в якому підприємство визнало позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 13.03.2002 затверджено Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування (далі - Порядок).

Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що видача або відмова у видачі дозволу на спеціальне водокористування здійснюється протягом тридцяти календарних днів з дня надходження заяви та документів, необхідних для видачі дозволу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 13.03.2002 «Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування» із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України №1203 від 19.07.2012 та №1091 від 13.12.2017, до 3 червня 2017 року (включно) у разі використання води водних об`єктів загальнодержавного значення, дозволи видавалися обласними держадміністраціями та після вказаної дати дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами Держводагентства.

В матеріалах справи міститься Дозвіл на спеціальне водокористування № 8/23 від 13.01.2017, з терміном дії з 13.01.2017 до 13.01.2020. Під час перевірки встановлено, що у період з 02.10.2013 по 13.01.2017 підприємство здійснювало свою господарську діяльність без дозволу на спеціальне водокористування.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що нарахування збитків у розмірі 63 830,22 грн. проведено правомірно у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009, виходячи із обсягу використаної води.

Дана Методика встановлює єдині вимоги до визначення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами. Методика застосовується державними інспекторами України з охорони навколишнього природного середовища та державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища відповідних територій при розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які виявлені за результатами державного контролю за додержанням вимог фізичними особами, фізичними особами - підприємцями та юридичними особами природоохоронного законодавства (пункти 1.3, 1.4).

Відповідно до п. 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за встановленою формулою з врахуванням об`єму самовільно використаної води.

Згідно з п. 9.2 вказаної Методики фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Відповідач не заперечив проти обсягу забраних ним у спірний період підземних вод, виходячи з якого і проводився розрахунок заявлених до стягнення у цій справі збитків.

Крім того, господарський суд враховує положення ст. 23 Кодексу України про надра, згідно яких землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, мають право суб`єкти господарювання, які є землевласниками або землекористувачами, лише для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання. У свою чергу, видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу.

Судом встановлено, що відповідач не є суб`єктом, діяльність якого підпадає під дію положень ст. 23 Кодексу України про надра.

Таким чином, на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено факт здійснення відповідачем в порушення вимог статей 48, 49 Водного кодексу України самовільне водокористування без наявності відповідного дозволу на нього, а отже позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» збитків в розмірі 63 830,22 грн. підлягають повному задоволенню.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на відповідача із врахуванням ч. 1 ст. 130 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» (09701, Київська область, Богуславсьекий район, м. Богуслав, вул. Шевченка, 40, ) на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корпус 2, ) 63 830 (шістдесят три тисячі вісімсот тридцять) грн. 22 коп. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, із зарахуванням коштів на розподільчий рахунок Богуславської міської ради (09700, Київська область, м. Богуслав, вул. Шевченка, 40, ) «Грошові кошти за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

3.Стягнути з Комунального підприємства Богуславської міської ради «Богуславводоканал» (09701, Київська область, Богуславсьекий район, м. Богуслав, вул. Шевченка, 40, ) на користь Державної екологічної інспекції Столичного округу (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корпус 2, ) 1 135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 05.04.2021.

Суддя О.О. Христенко