УХВАЛА

02 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 903/277/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Малашенкової Т.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна"

на рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020,

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 та

додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021

у справі № 903/277/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" (далі - ТОВ "Енсол Україна", позивач, скаржник)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (далі - ТОВ "Компанія "Гелікон", відповідач)

про стягнення 2 631 849,13 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна"

про визнання недійсними додаткових угод,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Енсол Україна" 10.03.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд, зокрема скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 в частині розподілу судових витрат на правову допомогу і прийняти в цій частині нове рішення, не передаючи справу на новий розгляд, яким стягнути з ТОВ "Компанія "Гелікон" на користь ТОВ "Енсол Україна" суму судових витрат на правову допомогу в розмірі 505 000,00 грн; в іншій частині рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 залишити в силі; скасувати повністю постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 903/277/20. Крім того, скаржник просить Суд поновити строк на касаційне оскарження та зупинити виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 та додаткової постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 903/277/20.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 903/277/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 23.03.2021 № 29.3-02/632 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 903/277/20 у зв`язку з перебуванням судді Колос І.Б. на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 16.03.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 903/277/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також щодо сплати судового збору в порядку і розмірі передбаченому Законом України "Про судовий збір", Верховний Суд встановив таке.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 первісний позов ТОВ "Енсол Україна" задоволено частково; в зустрічному позові ТОВ "Компанія "Гелікон" відмовлено; стягнуто з ТОВ "Компанія "Гелікон" на користь ТОВ "Енсол Україна" 2 552 991,18 грн, з них: 2 184 175,82 грн - сума заборгованості за поставлену електричну енергію; 318 104,09 грн - пені, 18 166,66 грн - інфляційних втрат, 32 544,61 грн - 3% річних та 38 294,86 грн - витрат по сплаті судового збору та 50 000 грн - витрат на правову допомогу; в решті первісного позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 903/277/21 апеляційну скаргу ТОВ "Енсол Україна" залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Гелікон" задоволено; рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 скасовано; прийнято нове рішення, яким відмовлено ТОВ "Енсол Україна" у задоволенні первісного позову; зустрічний позов ТОВ "Компанія "Гелікон" задоволено; визнано недійсними Додаткові угоди № 1-G від 12.07.2019, № 2-G від 12.08.2019, № 3-G від 12.09.2019, № 4-G від 12.10.2019, № 5-G від 12.12.2019, № 6-G від 12.01.2020 до Договору постачання електричної енергії споживачу №від 11.07.2019, укладені між ТОВ "Компанія "Гелікон" та ТОВ "Енсол Україна"; стягнуто з ТОВ "Енсол Україна" на користь ТОВ "Компанія "Гелікон" 2 102,00 грн - витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; cтягнуто з ТОВ "Енсол Україна" на користь ТОВ "Компанія "Гелікон" 60 595,20 грн - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Додатковою постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 903/277/21 заяву ТОВ "Компанія "Гелікон" про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Енсол Україна" на користь ТОВ "Компанія "Гелікон" витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 50 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Приписами частини 3 статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі оскарження судового рішення суду на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, або наявність пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Скаржник повинен розуміти, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акту законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу «правової визначеності», що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип «правової визначеності».

На обґрунтування своєї правової позиції ТОВ "Енсол Україна" із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України вказує, що підставами касаційного оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому, скаржник у касаційній скарзі зазначає, що:

- у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 913/399/15, від 05.06.2018 у справі № 916/2084/17 та від 19.06.2018 у справі № 908/4550/15 викладено висновки стосовно того, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

- у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 910/24075/16, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/18, від 11.09.2018 у справі № 910/18812/17 та у постановах Верховного суду України від 19.08.2014 у справі № 3-38гс-14 та від 19.08.2014 у справі № 3-59гс14 від 19.08.2014 стосовно того, що частина третя статті 92 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

У поданій касаційній скарзі ТОВ "Енсол Україна", зазначає, що судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема статті 89, 92, 237 - 239, 241 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 9, 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а також норми статей 76, 77, 86, 91 ГПК України.

З поміж іншого, скаржником у касаційній скарзі в розділі 2.1. "Щодо посилання судом апеляційної інстанції на недопустимі докази" зазначено, що Північно-західний апеляційний господарський суд в постанові від 10.02.2021 у справі № 903/277/20 дійшов помилкового висновку, що нотаріально посвідчена копія статуту ТОВ "Компанія "Гелікон", яка наявна у матеріалах справи, є належним та допустимим доказом.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Системний аналіз вище наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.

Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, зазначені в пункті 2.1, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та у разі необхідності визначити відповідну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену статтею 287 цього Кодексу.

Також, згідно з вимогами касаційної скарги ТОВ "Енсол Україна", зокрема просить Суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 в частині розподілу судових витрат на правову допомогу та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 903/277/20, однак на виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України не зазначає конкретний пункт частини другої статті 287 ГПК України та не наводить відповідного до цих пунктів жодних обґрунтувань порушення судами норм права під час розподілу судових витрат.

За таких обставин, Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій у контексті та з огляду на предмет оскарження (зокрема судового рішення в частині розподілу судових витрат та додаткове рішення).

Окрім цього, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

За приписами підпунктів 1, 2 пункту 2 частини другої статті 4 України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" з 01.01.2020 установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Приписами частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Слід зауважити, частиною п`ятою статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у контексті визначення розміру судового збору за подання касаційної скарги "ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви", має визначатися за розміром ставок, встановлених статтею 4 Закону України "Про судовий збір" на момент пред`явлення відповідного позову. Об`єктом, з якого розраховується розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги, є саме позовна заява (зустрічна позовна заява), а базою для такого розрахунку - ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні відповідної позовної заяви (у разі об`єднання в одній заяві вимог майнового та/або немайнового характеру, декількох вимог немайнового характеру - загальна сума усіх вимог у відсотковому співвідношенні до ціни позову та/або у фіксованому розмірі).

Оскільки кожна позовна заява є самостійним, окремим об`єктом справляння судового збору, то за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір справляється у відсотковому співвідношенні до розміру судового збору, що підлягав сплаті при поданні кожної окремої відповідної позовної заяви.

У разі оскарження в касаційному порядку судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, якщо сторона не згодна з таким рішенням у цілому, судовий збір має сплачуватися з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Як було зазначено вище, у поданій касаційній скарзі ТОВ "Енсол Україна", зокрема просить Суд скасувати повністю постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 903/277/20.

Водночас, оскаржуваною постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 у справі № 903/277/21 апеляційну скаргу ТОВ "Енсол Україна" залишено без задоволення; апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Гелікон" задоволено; рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020 у справі № 903/277/20 скасовано; прийнято нове рішення, яким відмовлено ТОВ "Енсол Україна" у задоволенні первісного позову; зустрічний позов ТОВ "Компанія "Гелікон" задоволено; визнано недійсними Додаткові угоди № 1-G від 12.07.2019, № 2-G від 12.08.2019, № 3-G від 12.09.2019, № 4-G від 12.10.2019, № 5-G від 12.12.2019, № 6-G від 12.01.2020 до Договору постачання електричної енергії споживачу №від 11.07.2019, укладені між ТОВ "Компанія "Гелікон" та ТОВ "Енсол Україна"; стягнуто з ТОВ "Енсол Україна" на користь ТОВ "Компанія "Гелікон" 2 102,00 грн - витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви; cтягнуто з ТОВ "Енсол Україна" на користь ТОВ "Компанія "Гелікон" 60 595,20 грн - витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Предметом позову у цій справі є: за первісною позовною заявою - стягнення 2 631 849,13 грн; за зустрічною позовною заявою - визнання недійсними додаткових угод № 1-G від 12.07.2019, № 2-G від 12.08.2019, № 3-G від 12.09.2019, № 4-G від 12.10.2019, № 5-G від 12.12.2019, № 6-G від 12.01.2020 до Договору постачання електричної енергії споживачу №від 11.07.2019.

Отже, з урахуванням викладеного та беручи до уваги наявність первісного та зустрічного позовів, на час подання касаційної скарги скаржник повинен був сплатити судовий збір виходячи з однієї вимоги майнового характеру та шість вимог немайнового характеру, а саме у розмірі 104 179,48 грн [ 78 955,48 грн за первісний позов (2 631 849,13 грн х 1,5% = 39 477,74 грн х 200% = 78 955,48 грн) та за зустрічний позов 25 224,00 грн (2102,00 грн х 6 вимог немайнового характеру = 12 612,00 х 200 % = 25 224,00 грн )].

Натомість до касаційної скарги ТОВ "Енсол Україна" додано платіжне доручення від 10.03.2021 № 24, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 78 955,48 грн, тобто в меншому, ніж передбачено Законом України "Про судовий збір".

У зв`язку з цим, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати документ на підтвердження сплати (доплати) судового збору у розмірі 25 224,00 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, касаційна скарга ТОВ "Енсол Україна" підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених недоліків, шляхом надання відповідної заяви з зазначенням усіх підстав (підстави) касаційного оскарження судового рішення (судових рішень), визначених (визначені) у конкретному пункті (пунктах) частини другої статті 287 ГПК України з зазначенням конкретних підстав касаційного оскарження з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також надати документ на підтвердження сплати (доплати) судового збору в розмірі 25 224,00 грн, який має бути перерахований за реквізитами рахунку для зарахування до Державного бюджету України судового збору за розгляд справ Верховним Судом.

Враховуючи, що касаційна скарга містить недоліки, Суд вважає за необхідне залишити її без руху, а відтак, заявлені клопотання як-то: про поновлення строку на касаційне оскарження та про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень, розглядатимуться у разі належного усунення недоліків касаційної скарги.

Матеріали з усуненням недоліків касаційної скарги слід подати в Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії цих матеріалів іншим учасникам справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення названих недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 6 Закону України "Про судовий збір" Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" на рішення Господарського суду Волинської області від 26.11.2020, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 та додаткову постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 у справі № 903/277/20 - залишити без руху.

2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна" строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка,6.

3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Енсол Україна", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова