РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2021Справа № 910/20617/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про 153544,42 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», третя особа - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення 153544,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови укладеного Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1729 від 30.09.2015 в частині своєчасної та повної оплати орендної плати, передбаченої вищевказаним договором, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 128492,63 грн. Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 8563,29 грн, 3% річних у розмірі 2013,82 грн, інфляційні втрати у розмірі 1625,41 грн та штраф у розмірі 12849,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.01.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечив проти задоволення позовної заяви, оскільки вимоги позивача суперечать нормам чинного законодавства. Зокрема, відповідач зазначив, що у період з 11.03.2020 по 20.05.2020 на території України встановлено карантин, який в подальшому неодноразово продовжували до 28.02.2021, у зв`язку з чим, було встановлено обмеження для деяких видів господарської діяльності, що призвело до вимушеного простою відповідача. Зазначає, що сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили №3100-20-1732 виданим Торгово-промисловою палатою України встановлено неможливість виконання Договору у період з 17.03.2020 по 04.06.2020.

Окрім того, відповідач зазначає, що він мав право на зменшення розміру орендної плати, оскільки майно яке було ним орендовано не могло використовуватись в підприємницькій діяльності.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 (далі - Постанова) орендар звільняється від орендної плати, оскільки здійснює діяльність орендує приміщення з метою побутового обслуговування населення. Разом з тим, відповідач зазначає, що відповідно до п. 2 Постанови він має право на зниження орендної плати на 50 % від суми нарахованої орендної плати.

17.03.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, в якому останній просив долучити до матеріалів справи лист Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» №19-22/1-71 від 10.02.2021.

Розглянувши дане клопотання суд залишає його без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 6 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Суд зазначає, що подане до суду клопотання не містить ані власноручного підпису представника відповідача, ані відмітки про накладення електронного цифрового підпису, у зв`язку з чим, суд залишає клопотання відповідача без розгляду.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, яке відповідно до наказу Фонду державного майна України від 05.08.2019 №786 було реорганізоване у Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (орендодавець, третя особа), та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (орендар, відповідач) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1729, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №3.1.4 (інв. №47578) площею 32 кв.м., реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, яке розташоване на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, та перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (далі - балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2015 і становить незалежною оцінкою 3401370 грн без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою забезпечення діяльності пасажирських перевезень.

Пунктом 2.1. договору визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту передачі - приймання майна.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2015 року - 42517,13 грн.

Згідно з п. 3.3 Договору сторони погодили, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно з п. 3.6. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% на 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Умовами п.п. 5.3., 5.9., 5.11. договору передбачено, що орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу. Щомісячно до 15 числа надавати орендодавцеві та балансоутримувачу інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копія платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахунок орендної плати до Державного бюджету України та балансоутримувачу). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. Здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 7.1. договору орендодавець зобов`язується передати орендарю майно згідно з договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з договором.

Пунктом 10.3. договору визначено, що зміни до умов договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

Цей договір укладено строком 1 рік, що діє з 30.09.2015 до 29.09.2016 (п. 10.1. договору).

Додатком №1 до договору від 30.09.2015 визначено розмір орендної плати за базовий місяць - 42517,13 грн.

Відповідно до Додатком №2 до договору від 30.09.2015 Акт приймання-передачі державного майна третя особа передала, а відповідач прийняв у користування державне майно - нежитлове приміщення №3.1.4 (інв. №47578), загальною площею 32 кв.м., розміщене на 3-ма поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307.

28.09.2016 Додатковим договором №1 до договору сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 29.09.2017 включно.

29.09.2017 Додатковим договором №2 до договору сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 29.09.2018 включно.

26.10.2018 Додатковим договором №3 до договору сторони домовились внести зміни до договору та викласти його в наступній редакції, зокрема:

Пункт 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення №3.1.4 (інв. №47578, реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884) площею 32 кв.м., що знаходиться на третьому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, та перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (далі - балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.07.2018 і становить за незалежною оцінкою 3071333 грн без урахування ПДВ.

Пунктом 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 і становить за перший базовий місяць оренди липень 2018 року - 38391,66 грн, без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди №3 сторони погодили продовжити термін дії договору до 29.09.2019 включно.

Пунктом 3 додаткової угоди №3 сторони погодили внести зміни до п. 10.3 та викласти його в наступні редакції: « Зміни до умов договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін, балансоутримувача та органу, уповноваженого управляти державним майном. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною»

19.11.2019 Додатковим договором №4 до договору сторони домовились продовжити термін дії договору на 1 рік до 29.09.2020 включно.

На виконання умов договору третьою особою було передано майно в оренду відповідачу, проте як зазначає позивач, останнім не було виконано зобов`язань за вищезазначеним договором в частині своєчасної та повної оплати за спірним договором, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість за отримані послуги у розмірі 308382,29 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями рахунків-фактури, зокрема, №76/307 від 29.02.2020 на 50726,20 грн, №76/508 від 31.03.2020 на суму 51132 грн, №76/707 від 30.04.2020 на суму 51541,06 грн, №76/929 від 31.05.2020 на суму 51695,68 грн, №76/1106 від 30.06.2020 на суму 51799,07 грн, №76/1317 від 31.07.2020 на суму 51488,28 грн.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати за отримані послуги за ним утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 128492,63 грн.

Доказів щодо оплати вищезазначеної заборгованості матеріали справи не містять.

Листом №35-28/5-188 від 23.09.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією в якій зазначив, що за останнім утворилась заборгованість по сплаті орендної плати за користування майном у період з лютого по липень 2020 у розмірі 128492,63 грн, у зв`язку з чим, просив відповідача погасити заборгованість у місячний строк з дня отримання відповідної претензії.

Листом №01.3.1.-10/138 від 26.10.2020 у відповідь на претензію позивача відповідач повідомив про безпідставність вимог позивача та залишення її без задоволення.

Частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Частиною 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Актом №1 приймання-передачі державного майна підтверджується, що третьою особою передано, а відповідачем прийнято в користування державне майно визначене у п. 1.1. вищезазначеного договору.

Відповідно до умов укладено між сторонами договору та додаткових угод до нього розмір орендної плати складає 38391,66 грн, без урахування ПДВ.

Згідно з п. 3.6. договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% на 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до поданих позивачем рахунків-фактур, зокрема, №76/307 від 29.02.2020, №76/508 від 31.03.2020, №76/707 від 30.04.2020, №76/929 від 31.05.2020, №76/1106 від 30.06.2020, №76/1317 від 31.07.2020 вартість орендної плати за період з лютого по липень 2020 складає 308382,29 грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями Реєстрів виданих/отриманих оригіналів документів, зазначені рахунки-фактури були отримані відповідачем.

Враховуючи, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо оплати відповідачем орендних платежів, суд дійшов висновку про підтвердження належними та допустимими доказами позивачем факт заборгованості з боку відповідача перед позивачем у розмірі 128492,63 грн (30% + ПДВ).

Постановою Кабінетів Міністрів України №611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - Постанова №611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так, п. 1 Постанови №611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

Таким чином від орендної плати звільняються лише ті орендарі, що зазначені у додатку №1 до Постанови №611.

Відповідач є підприємством галузі авіаційного транспорту, яке здійснює перевезення пасажирів та багажу.

Відповідно до Галузевого класифікатора «Класифікація послуг і продукції у сфері побутового обслуговування», затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 19.02.2002 № 51 (далі - ГК 201-01-2001), визначено вичерпний перелік послуг і продукції у сфері побутового обслуговування. Судом встановлено, що послугу зі здійснення діяльності з авіаційних перевезень не віднесено до послуг у сфері побутового обслуговування, а тому така послуга відсутня у ГК 201-01-2001.

Враховуючи зазначене та те, що діяльність відповідача не відноситься до сфери надання послуг у сфері побутового обслуговування, суд дійшов висновку про те, що у відповідача не виникло право на звільнення від орендної плати, передбачене п. 1 Постанови №611.

В той же час, суд зазначає, що відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до п. 2 Постанови №611, має право на зниження орендної плати на 50%.

Враховуючи викладене, наявні підстави для зменшення розміру орендної плати за вказаний період на 50%, у зв`язку з чим на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 64246,32 грн.

При цьому застосування вказаної знижки не потребує укладання додаткових угод чи іншого погодження з орендодавцем, оскільки положеннями Постанови №611 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати не ставиться у залежність від звернення орендаря до орендодавця із такою заявою.

Щодо заперечень відповідача стосовно безпідставності та необґрунтованості позовних вимог позивача, суд зазначає, що вони були розглянуті та відхилені, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином визначена норма, визначає що в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, орендаря чи третьою особою.

Для застосування ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, це така обставини за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів ст. 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №914/2264/17, №914/1248/18, №914/70/18.

Разом з тим п. 14 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абз. 1 цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач у відзиві посилається на обмеження перетину державного кордону, встановленими у постановах Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 №287-р (зі змінами), від 23.02.2020 № 228, від 22.07.2020 № 641.

Однак, суд звертає увагу, що обмеження пасажирських авіаперевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованих приміщень та їх використання. Суд також зазначає, що відповідачем не подано жодних належних доказів на підтвердження того, що він був позбавлений протягом спірного періоду можливості доступу саме до орендованого приміщення за Договором та користування ним.

Відповідачем не доведено наявності підстав для застосування при вирішенні даного спору вищенаведених положень п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не наведено розрахунку розміру, до якого підлягає зменшенню плата за користування спірним майном з урахуванням положень абзацу другого цього пункту, та не надано доказів, які б підтверджували такий розрахунок (щодо обсягу витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг).

Також, відхиляються посилання відповідача на сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №3100-20-1732 виданий Торгово-промисловою палатою України, як на підставу звільнення від відповідальності, оскільки умовами укладеного договору оренди сторони не передбачили такої підстави для звільнення від відповідальності за невиконання умов договору оренди, як форс-мажор у зв`язку із запровадженням карантину.

Факт існування заборгованості відповідача, станом на момент звернення позивача із даним позовом, в розмірі 64246,32 грн, а також неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної оплати орендних платежів належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

В той же час, судом встановлено, що в ході розгляду справи відповідачем було частково сплачено на користь позивача основну заборгованість за договором в розмірі 21135,92 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією картки рахунка №361.76 за 28.02.2021-31.03.2021.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основної заборгованості за договором в розмірі 21135,92 грн та необхідність закриття провадження у справі у вказаній частині.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення з відповідача 43110,40 грн основного боргу.

Щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 2013,82 грн та інфляційних втрат у розмірі 1625,41 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що надані розрахунки підлягають перерахуванню у зв`язку із зменшенням основної заборгованості на 50%.

Здійснивши власний розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, який відповідає вимогам законодавства та умовам договору, суд зазначає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 1553,47 грн інфляційних втрат та 1006,90 грн трьох відсотків річних.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 8563,29 грн та 12849,27 грн штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 3.7. договору визначено, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується на користь орендодавця у визначеному п. 3.6. відповідно до чинного законодавством України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, враховуючи день сплати.

Згідно з п. 3.8. договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованості за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 100% від суми заборгованості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що надані розрахунки підлягають перерахуванню у зв`язку із зменшенням основної заборгованості на 50%.

Здійснивши власний розрахунок штрафу, який відповідає вимогам законодавства та умовам договору, суд зазначає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 6424,64 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем невірно зазначено період нарахування, у зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок з урахуванням зменшення заборгованості по орендним платежам на 50%.

Суд зазначає, що вірними періодами нарахування пені за виставленими рахунками на оплату є: №76/307 від 29.02.2020 з 16.03.2020 по 16.09.2020 - 787,69 грн; №76/508 від 31.03.2020 з 16.04.2020 по 16.10.2020 - 718,32 грн; №76/707 від 30.04.2020 з 16.05.2020 по 16.11.2020 - 682,99 грн; №76/929 від 31.05.2020 з 16.06.2020 по 01.12.2020 - 621,48 грн; №76/1106 від 30.06.2020 з 16.07.2020 по 08.12.2020 - 516,58 грн; №76/1317 від 31.07.2020 з 16.08.2020 по 01.12.2020 - 404,45 грн.

Здійснивши власний розрахунок, який відповідає вимогам законодавства та умовам договору суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 3731,51 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ідентифікаційний код 14348681) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) 43110 (сорок три тисячі сто десять) грн 40 коп. заборгованості, 1533 (одна тисяча п`ятсот тридцять три) грн 47 коп. інфляційних втрат, 1006 (одна тисяча шість) грн 90 коп. трьох відсотків річних, 3731 (три тисячі сімсот тридцять одна) грн 51 коп. пені та 6424 (шість тисяч чотириста двадцять чотири) грн 64 коп. штрафу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1053 (одна тисяча п`ятдесят три) грн 33 коп.

Провадження у справі №910/20617/20 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 21135 (двадцять одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 92 коп. закрити.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.03.2021.

Суддя Я.В. Маринченко