ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 справа № 914/510/20

Господарський суд Львівської області у складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судового засідання А.П. Полянського

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів,

до відповідача: Комунального підприємства Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства, м. Жовква,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», м.Львів

про стягнення 658 837,53грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Довгий Т.Я.;

від відповідача: Гнатюк В.С, Голуб Н.С.;

від третьої особи: не з`явився;

Хід розгляду справи.

Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарства про стягнення 658 837,53грн,

Ухвалою від 25.03.2020 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та не призначав розгляд справи до закінчення карантинних заходів, задля запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID -19.

Ухвалою від 24.07.2020 суд призначив розгляд справи на 03.09.2020.

В судове засідання 03.09.2020 року сторони не з`явились, відтак суд відклав розгляд справи на 29.09.2020.

В судове засідання 29.09.2020 року сторони не з`явились, причин не явки не вказали, відтак суд відклав розгляд справи на 13.10.2020.

В судове засідання 13.10.2020 року з`явився представник позивача, надав пояснення щодо відсутності в попередніх судових засіданнях, відповідач не з`явився, причин не явки не вказав, відтак суд відклав розгляд справи на 03.11.2020.

Ухвалою від 03.11.2020 суд відклав розгляд справи на 24.11.2020.

Ухвалою від 24.11.2020 суд залучив Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відклав розгляд справи на 08.12.2020.

Ухвалою від 08.12.2020 суд продовжив строк підготовчого провадження та відклав розгляд справи на 22.12.2020.

В судове засідання 22.12.2020 з`явились представник Відповідача та третьої особи, представник Позивача не з`явився, відтак суд відклав розгляд справи на 27.01.2021.

Ухвалою від 27.01.2021 суд відклав розгляд справи на 17.02.2021.

Ухвалою від 17.02.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 09.03.2021.

Ухвалою від 09.03.2021 суд відклав розгляд справи на 23.03.2021.

В судовому засіданні 23.03.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Інспекційною перевіркою дотримання вимог природоохоронного законодавства КП «Жовківське ВУВКГ» (Акт №245/04/277 від 11.03.2019р. - 22.03.2019р.) виявлено порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, а саме: самовільне використання водних ресурсів при відсутності дозвільного документа - спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) для видобування прісної підземної води з власного підземного водозабору.

Відповідачем з підстав самовільного, без дозволу на спеціальне водокористування, в період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 22.03.2019 здійснено забір 444,0 тис. м3 та 97,8 тис. м3 підземних вод відповідно.

Відтак, Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь держави в особі позивача 685 837,53 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок порушення прав державної власності на води та порушенням вимог ст.ст.44, 48, 49, 110 Водного кодексу України.

Правова позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначивши, зокрема, про те, що його дії щодо здійснення забору води без дозволу на спеціальне водокористування впродовж зазначеного позивачем строку не заподіяли жодної шкоди, при цьому в таких діях відсутні будь-які ознаки вини відповідача, оскільки останній, здійснює господарську діяльність згідно ліцензії серія АЕ № 287872 виданої Львівською обласною державною адміністрацією.

Ліцензію, реєстраційний № 4236 від 22 лютого 2007 року, на весь Мокротинський водозабір отримав ЛКП «Львівводоканал» (терміном дії на 20 років до 2027 року).

01 серпня 2018 року укладено договір № 01/08/18 на подачу води з комунального водопроводу між Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» та Комунальним підприємством «Жовківське виробниче управління водопровідно- каналізаційного господарства». Відповідно до умов договору МКП «Львівводоканал» надає послуги по забезпеченню питною водою, а Відповідач користується послугами: здійснює забір води з водопроводу та сплачує вартість наданих послуг.

Відповідач зазначає, що звертався до уповноважених органів для погодження документів, необхідних для отримання відповідного дозволу, а затримку в оформленні такого дозволу допущено не ним. Беручи до уваги викладене, вважає, що обов`язкові умови для покладення на нього відповідальності у виді відшкодування збитків відсутні.

Правова позиція третьої особи.

ЛМКП «Львівводоканал» у своїх поясненнях зазначило наступне. ЛМКП "Львівводоканал" немає до них жодного відношення свердловин, які перебувають на балансі Відповідача. Рентну плату за користування надрами та рентну плату за спеціальне водокористування за обсяги води, видобуті з цих свердловин, справляє до бюджету саме Відповідач.

Свердловини ЛМКП "Львівводоканал" та Відповідача дійсно влаштовані в межах одного Мокротинського родовища. Дозвіл на користування надрами в межах одного родовища може бути один, а власником цього дозволу з 2007 року є ЛМКП "Львівводоканал". Звернув увагу суду, що процедура отримання дозволу на користування надрами є складною і довготривалою.

Фактичні обставини встановлені судом.

Позивачем у період з 11.03.2019 по 22.03.2019 проведено планову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства України.

За результатами перевірки складено акт №245/04/277, в якому встановлено, що:

- Департаментом екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації було видано відповідачу дозвіл на спеціальне водокористування №Укр-1103ДЕП-17/Льв.ГДС від 30.05.2014р. (надалі по тексту «Дозвіл №1») на термін з 24.01.2017р. по 24.01.2020р.

- Попередній дозвіл на спеціальне користування з терміном дії з 30.12.2013 по 01.01.2017.

- в період з 02.01.2017р. по 23.01.2017р. відповідачем забір підземних вод з підземного водозабору в складі 4 свердловин та скид стічних вод з очисних споруд здійснювався самовільно, при відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням статей 44, 48, 49, 110 Водного кодексу України.

Перевірку додержання вимог природоохоронного законодавства проведено у присутності уповноважених осіб відповідача, що підтверджується їх підписами на вищевказаному акті, скріпленими відтисками печатки юридичної особи відповідача.

При цьому, згідно довідки наданої відповідачем №01/78 від 22.03.2019р., за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 22.03.2019 здійснено забір 444,0 тис. м3 та 97,8 тис. м3 підземних вод відповідно.

Враховуючи викладене, за результатами здійсненого позивачем, у відповідності до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (надалі по тексту «Методика»), затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №389 від 20.07.2009р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 14.08.2009 за №767/16783 із змінами та доповненнями, розрахунку, сума заподіяних державі відповідачем внаслідок забору підземних вод без спеціального дозволу на водокористування збитків становить 685 837,53 грн.

Проте, відповідач зазначає, що ним вживалися усі дії, необхідні для отримання спеціального дозволу на користування надрами зокрема, але не виключно:

- рішенням Жовківської районної ради №17 від 20.11.2008 погоджено надання надр у користування КП Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарство для видобування прісних підземних вод Мокротинського водозабору з метою одержання спеціального дозволу (ліцензії).

- Рішенням Мокротинської сільської ради №2 від 04.12.2008 погоджено КП Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарство матеріали для отримання дозволу/ ліцензії на користування надрами на Мокротинському водозаборі прісних підземних вод.

- Державна екологічна інспекція в Львівській області розглянувши листа Відповідача відносно водопостачання м. Жовкви з Мокротинського водозабору листом №06/02-1358 від 05.05.2010р., повідомила, що свердловина 6-Мокротин включена у спеціальний дозвіл на користування надрами за № 4236 від 22.02.2007 р., виданий МКП «Львівводоканал» на видобування прісних підземних вод, експлуатацію Мокротинського водозабору здійснює єдиний надрокористувач. У випадку, коли МКП «Львівводоканал» внесе зміни у спеціальний дозвіл на користування надрами і передасть свердловину на баланс КП «Жовківське ВУВКГ», останнє отримує власний дозвіл на користування надрами, на підставі якого здійснює експлуатацію прісних підземних вод. Виходячи з наведеного, державна екологічна інспекція не заперечує проти подальшого водопостачання м. Жовкви на договірних засадах про купівлю води Мокротинського водозабору КП «Жовківське ВУВКГ».

- Листом №01-452 від 25.11.2013, адресованого Голові Львівської облради, Міському голові м. Львова, Голові Жовківської райради та Міському Голові м. Жовква щодо сприяння у вирішенні питання узаконення водозабезпечення м. Жовква і сіл Воля Висоцька, Стара Скварява, Сопошин шляхом укладання угоди з ЛМКП «Львівводоканал» про спільне користування надрами Мокротинського водозабору на перших порах, а в подальшому добитись у відповідних інстанціях поділу Мокротинського водозабору з утворенням Мокротинського водозабору для м. Жовква з правом оформлення спеціального дозволу на користування надрами шляхом виділення з Мокротинського водозабору м. Жовкви.

Листом № К-03-597 від 27.12.2013 комісія з питань екології, природних ресурсів рекреації скерувала звернення директора КП «Жовківське ВУВКГ» та голови Жовківської райради щодо угоди з ЛМКП «Львівводоканал» про спільне користування надрами Мокротинського водозабору - Директору департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та Директору департаменту житлово-комунального господарства Львівської облдержадміністрації з проханням опрацювати та надати пропозиції стосовно питання порушеного в них. Отримано відповідь департаменту житлово-комунального господарства №01/9-04-193 від 20.01.2014, відповідно до якої вказано, що на вирішення поставленого питання можливо укласти угоду на подачу води з комунального водопроводу м.Львова або розробити дозвіл на спеціальне водокористування. Львівська обласна рада на лист не надала відповіді.

Листом №01/217 від 12.06.2014 Відповідач звертався до МКП «Львівводоканал» з метою укладення угоди про відпуск води з Мокротинського водозабору. Однак відповіді не було отримано.

Листом №01/240 від 27.06.2014 Відповідач звертався до Державної служби геології та надр України з проханням дати роз`яснення як отримати спеціальний дозвіл на користування надрами та прісними водами. Однак відповіді не було отримано.

Дозволом на спецводокористування Укр.-1103ДЕП-17/Льв. від 24.01.2017 виданий Департаментом екології та природних ресурсів (термін дії з 24.01.2017р. по 24.01.2020р.) водокористування дозволяється КП «Жовківське ВУВКГ» при дотриманні таких умов: забір води з підземних джерел не більше - 1232,287 тис. м3/рік, 3376,131 м3/добу та Дозволом на спецводокористування №682/ЛВ/49д-19 від 11.09.2019 виданий Державним агенством водних ресурсів (термін дії з 11.09.2019р. по 11.09.2022р.) водокористування дозволяється КП «Жовківське ВУВКГ» при дотриманні таких умов: забір води з підземних джерел не більше - 1373,3 тис. м3/рік, 3762,6 м3/добу. Фактична продуктивність водозабору прісних підземних вод за період з 01.01.2018р. по 22.03.2019р., становить -910 м. куб. на добу підземних вод.

- 01 серпня 2018 року укладено договір № 01/08/18 на подачу води з комунального водопроводу між Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» та Комунальним підприємством «Жовківське виробниче управління водопровідно- каналізаційного господарства». Відповідно до п. 1.1 Договору Договір №01/08/18 МКП «Львівводоканал» надає послуги по забезпеченню питною водою, а Відповідач користується послугами: здійснює забір води з водопроводу та сплачує вартість наданих послуг на умовах Договору №01/08/18.

Враховуючи викладене, відповідач зазначає про відсутність вини в його діях щодо забору в спірний період води без дозволу на спеціальне водокористування, оскільки він вчасно вжив необхідних заходів для його отримання, а згідно Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, Відповідач не міг зупинити здійснення водопостачання населенню міста Жовква і прилеглих сіл.

Крім того, відповідач вказує на те, що жодних збитків внаслідок забору води без спецздозволу державі не було завдано, оскільки за спірний період відповідачем в повному обсязі здійснено оплату податків та зборів, в тому числі, рентної плати за спеціальне використання води (збору на спеціальне використання підземних вод) за весь обсяг водокористування. Зазначене підтверджується долученими до матеріалів справи податковими деклараціями.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору, він звернувся до відповідача з претензією №14-1320 від 29.03.2019р. та №14-1321 від 29.03.2019 про відшкодування шкоди у вищевказаному, визначеному з врахуванням Методики, розмірі.

Оскільки відповідачем не було відшкодовано зазначених збитків, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права масності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Приписами ч.1 ст.149, ст.151 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (ст.2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст.38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд (ст.3 Водного кодексу України).

Відповідно до ст.1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Згідно з ст. 46 Водного кодексу України, водокористування може бути загальним або спеціальним.

Спеціальне водокористування це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб (ст.48 Водного кодексу України).

Відповідно до ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об`єктів місцевого значення.

Статтею 44 Водного кодексу України визначено обов`язки землекористувачів, зокрема, здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України, порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування. Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Згідно зі ст.68 Закону «Про охорону навколишнього природного середовища» (тут і надалі по тексту у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

За змістом частини першої статті 69 цього Закону, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відтак, позивачем, у відповідності до Методики, здійснено розрахунок завданих державі внаслідок вищевказаного забору підземних вод без спеціального дозволу на водокористування збитків (685 837,53грн), які відповідачем не відшкодовано.

Враховуючи викладене, оскільки, відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України №652 від 28.09.2017р., позивач наділений правом на звернення до суду у зазначеному випадку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати (позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 25.06.2019р. у справі №910/422/18).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової або господарсько-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків (позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 10.07.2019р. у справі №912/2391/16).

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наведена стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як: протиправна поведінка боржника, збитки, причинний зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вина.

Наявність всіх зазначених елементів складу цивільного правопорушення є обов`язковим для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Беручи до уваги викладене, за результатами перевірки наявності у спірних правовідносинах усіх елементів, обов`язкових для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, судом встановлено наступне:

Як встановлено судом, відповідач до моменту спірного забору води за відсутності дозволу на спецводокористування, який здійснювався з метою надання послуг з водопостачання населенню м. Жовква Львівської області, звертався до компетентних органів з метою отримання ліцензії. Зокрема, враховуючи тривалий процес оформлення дозвільних документів, ще рішенням Жовківської районної ради у листопаді 2008 погоджено надання надр у користування КП Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарство для видобування прісних підземних вод Мокротинського водозабору з метою одержання спеціального дозволу (ліцензії); рішенням Мокротинської сільської ради №2 від 04.12.2008 погоджено КП Жовківське виробниче управління водопровідно каналізаційного господарство матеріали для отримання дозволу/ ліцензії на користування надрами на Мокротинському водозаборі прісних підземних вод.

Державною екологічною інспекцією в Львівській області повідомилено, що свердловина 6-Мокротин включена у спеціальний дозвіл на користування надрами за № 4236 від 22.02.2007 р., виданий МКП «Львівводоканал» на видобування прісних підземних вод, експлуатацію Мокротинського водозабору здійснює єдиний надрокористувач. У випадку, коли МКП «Львівводоканал» внесе зміни у спеціальний дозвіл на користування надрами і передасть свердловину на баланс КП «Жовківське ВУВКГ», останнє отримує власний дозвіл на користування надрами, на підставі якого здійснює експлуатацію прісних підземних вод. Виходячи з наведеного, державна екологічна інспекція не заперечує проти подальшого водопостачання м. Жовкви на договірних засадах про купівлю води Мокротинського водозабору КП «Жовківське ВУВКГ».

Листом № К-03-597 від 27.12.2013 комісія з питань екології, природних ресурсів рекреації скерувала звернення директора КП «Жовківське ВУВКГ» та голови Жовківської райради щодо угоди з ЛМКП «Львівводоканал» про спільне користування надрами Мокротинського водозабору - Директору департаменту екології та природних ресурсів Львівської обласної державної адміністрації та Директору департаменту житлово-комунального господарства Львівської облдержадміністрації з проханням опрацювати та надати пропозиції стосовно питання порушеного в них. Отримано відповідь департаменту житлово-комунального господарства №01/9-04-193 від 20.01.2014, відповідно до якої вказано, що на вирішення поставленого питання можливо укласти угоду на подачу води з комунального водопроводу м.Львова або розробити дозвіл на спеціальне водокористування. Львівська обласна рада на лист не надала відповіді.

Листом №01/217 від 12.06.2014 Відповідач звертався до МКП «Львівводоканал» з метою укладення угоди про відпуск води з Мокротинського водозабору. Однак відповіді не було отримано.

Листом №01/240 від 27.06.2014 Відповідач звертався до Державної служби геології та надр України з проханням дати роз`яснення як отримати спеціальний дозвіл на користування надрами та прісними водами. Однак відповіді не було отримано.

Водночас, суд звертає увагу на принцип «належного урядування», про особливу важливість якого підкреслив Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011р. у справі «Рисовський проти України». Вказаний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Відтак, завчасне вчинення відповідачем дій з метою отримання дозволу на спеціальне користування надрами та прісною водою, відсутність такого дозволу у спірний період не залежало від відповідача, а, з метою дотримання «належного самоврядування», покладалися, в тому числі, на державу та третіх осіб.

З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідач є добросовісним учасником у правовідносинах з державою, ним було вжито усіх можливих у його ситуації заходів щодо отримання спеціального дозволу на користування надрами і не було допущено жодного умислу щодо порушення правил ліцензування, отже, вина відповідача в заподіянні збитків відсутня, як і відсутня і його протиправна поведінка (аналогічна позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 18.04.2018р. у справі № 904/4933/17).

Отже, відповідач завчасно, у порядку, передбаченому законодавством, звертався до уповноважених органів для погодження документів, необхідних для отримання спеціального дозволу; затримка в оформленні спеціального дозволу на водокористування сталася не з вини відповідача, яка є обов`язковою умовою для покладення на останнього відповідальності у виді відшкодування збитків (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.02.2020р. у справі №908/581/19, від 12.06.2018р. у справі №908/999/17).

При цьому, суд звертає увагу на те, що збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню (позиція Верховного суду, викладена у постанові від 24.06.2019р. у справі №910/1398/17).

Більше того, суд зазначає, що відповідно до положень Статуту відповідача, одним із основних видів діяльності відповідача, який є комунальним підприємством, є задоволення потреб споживачів у водопостачанні та водовідведенні.

Згідно ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, місцевого самоврядування зобов`язані забезпечити жителів міст та інших населених пунктів питною водою

Згідно зі ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення мають право на забезпечення питною водою.

Враховуючи наведене, оскільки саме відповідач здійснює водопостачання населенню м. Жовква Львівської області, в тому числі школам, дитсадкам, лікарням, іншим бюджетним організаціям, тощо, а відтак, зупинення, внаслідок відсутності дозволу на спецводокористування, забору води у спірний період мало б наслідком припинення водопостачання населенню зазначеної адміністративно-територіальної одиниці, що могло б привести до незворотніх негативних наслідків, зокрема, для здоров`я та якості життя жителів м. Жовкви.

Вказаним додатково підтверджується відсутність вини у діях відповідача.

Також, суд звертає увагу, що відповідач відзвітував про обсяги водовикористання, що підтверджується, зокрема, листом №01/78 від 22.03.2019р. про об`єми підземних вод, піднятих та використаних з підземного водозабору за спірний період. Саме вказані показники використано позивачем для розрахунку суми збитків, стягнення яких є предметом спору. Перевищення обсягу використання (ліміту) Державною екологічною інспекцією у Львівській області за результатами перевірки не виявлено. Відповідач вчасно провів оплату за використану воду, протилежного суду не наведено.

Крім того, за спірний період відповідачем в повному обсязі здійснено оплату податків та зборів, в тому числі, рентної плати за спеціальне використання води (збору на спеціальне використання підземних вод) за весь обсяг водокористування. Зазначене підтверджується долученими до матеріалів справи податковими деклараціями.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази та позивачем не доведено, що відсутність дозволу на спеціальне користування надрами призвело до втрати (знищення або пошкодження державного майна, власності), або ж до витрат, які держава зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) чи неотриманні державою доходів, як суб`єктом цивільних відносин.

Не доведено і розміру збитків, адже заявлені збитки, нараховані Позивачем з довідки наданої Відповідачем, відповідно до якої здійснені всі оплати за використану воду.

При цьому, суд звертає увагу на те, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п.74 рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010р. у справі «Лелас проти Хорватії»).

Враховуючи вищевказане, судом встановлено відсутність у діяннях відповідача в сукупності всіх ознак, що становлять юридичний склад цивільного правопорушення, а отже, відсутні підстави для задоволення позову.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено обставин, зазначених у позовній заяві, щодо наявності у спірних правовідносинах усіх елементів, обов`язкових для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, хоч йому було створено усі можливості для цього, судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи все вищенаведене, в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

Судові витрати.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, судові витрати у справі, а саме сплачений позивачем судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2021.

Суддя О.Д. Запотічняк