ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4173/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", 61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3
простягнення 1 939 431, 87 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Коваленко С.В., довіреність №14-341 від 22.12.2020 року;

відповідача: Басарт Л.А., довіреність № 7 від 11.01.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" про стягнення 1 939 431, 87 грн. з яких сума основного боргу у сумі 1 503 658, 94 грн., пеня у сумі 302 560, 38 грн., 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 29 091, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1423/18-КП-32 постачання природного газу від 05.10.2018 року.

Ухвалою суду від 28.12.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

20.01.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 1353) у якому останній зазначає, що станом на 18.01.2021 року сума основного боргу становить 1 203 658, 94 грн. Оскільки відповідачем 29.12.2020 року було сплачено суму боргу у розмірі 300 000, 00 грн. У зв`язку із чим, просив суд, в частині сплаченої суми боргу закрити провадження у справі. В іншій частині просить суд, прийняти рішення згідно законодавства України (т. 1, а.с. 125-127).

Ухвалою суду від 26.01.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання, судом у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.02.2021 року.

01.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 2502), у якій останній зазначає, що відповідачем сплачено суму боргу у розмірі 300 000. 00 грн. Також зазначає, що часткове погашення заборгованості за договором здійснено після пред`явлення позову, а отже, відповідно до частини 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, сума сплаченого позивачем судового збору в частині сплаченого відповідачем основного боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У зв`язку із чим, просить суд, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (т. 1. а.с. 151-152).

12.02.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. №3587) про зменшення розміру позовних вимог, у якому останній. просить суд, зменшити на підставі статті 233 Господарського кодексу України. статті 551 Цивільного кодексу України розмір пені до розумного мінімального розміру до 10 % (відмовити у стягнення 90 %) (т. 1, а.с. 180-196).

19.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли заперечення на клопотання про зменшення пені (вх. № 4211) (т. 2, а.с. 1-9).

11.03.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 5701) у якому останній зазначає, що станом на 26.02.2021 року відповідачем сплачено суму основного боргу (т. 2, а.с. 31-37).

Ухвалою суду від 11.03.2021 року задоволено клопотання відповідача, викладене у 1 абзаці прохальної частини відзиву на позовну заяву (вх. № 1353 від 20.01.2021 року). Закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу за договором № 1423/18-КП-32 від 05.10.2018 року постачання природного газу у розмірі 1 503 658, 94 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23.03.2021 року.

Присунутій у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо позовних вимог, та проси суд позов задовольнити. проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечував з підстав викладених у наданих до суду запереченнях.

Присунутій у судовому засіданні представник відповідача просив суд задовольнити клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 05.10.2018 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (відповідач, споживач) укладено договір № 1423/18-КП-32 постачання природного газу (т. 1, а.с. 21-30).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представника сторін та скріплення підпису постачальника і діє до в частині постачання природного газу до 30.09.2019 року (включно). а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення ( пункт 11.1. договору, в редакції додаткової угоди № 10 від 22.05.2019 року, т. 1, а.с. 20-52).

Постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (пункт 1.1. в редакції додаткової угоди № 4 від 23.11.2018 року (т. 1, а.с. 35-43).

Відповідно до пункт 5.1. додаткової угоди № 10 від 22.05.2019 року) сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється позивачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (т. 1, а.с. 38-39).

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 4 586 658, 94 грн., що підтверджується наступними актами приймання передачі:

- від 31.10.2018 року на суму 315 772, 45 грн.; - від 30.11.2018 року на суму 461 542, 48 грн.; - від 31.12.2018 року на суму 654 795, 89 грн.; - від 31.01.2019 року на суму 722 506, 04 грн.; - від 28.02.2019 року на суму 1 150 511, 46 грн.; - від 31.03.2019 року на суму 572 352, 48 грн.; - від 30.04.2019 року на суму 238 366, 09 грн.; - від 31.05.2019 року на суму 11 374, 76 грн.; - від 30.06.2019 року на суму 104 218, 08 грн.; - від 31.07.2019 року на суму 131 970, 54 грн.; - від 31.08.2019 року на суму 102 806, 50 грн.; - від 30.09.2019 року на суму 120 442, 15 грн. (т. 1, а.с. 62-73).

Проте відповідачем, всупереч умовам договору, не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, у зв`язку із чим сума прострочено та несплаченого боргу відповідача складає 1 503 658, 94 грн. Крім того, позивачем нараховано відповідачу пеню у сумі 302 560, 38 грн., 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн.

Вищевказані обставини стали причиною звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Крім того, в ході розгляду справи, відповідачем було повністю погашено суму основної заборгованості за договором № 1423/18-КП-32 від 05.10.2018 року постачання природного газу у розмірі 1 503 658, 94 грн., що підтверджується наданими відповідачем копіями платіжних доручень, а саме: - № 1435 від 29.12.2020 року на суму 200 000, 00 грн.; - № 1411 від 29.12.2020 року на суму 100 000, 00 грн.; - №1614 від 02.02.2021 року на суму 200 000, 00 грн.; - № 1650 від 08.02.2021 року на суму 100 000, 00 грн.; - № 1718 від 16.02.2021 року на суму 100 000, 00 грн.; - № 1760 від 18.02.2021 року на суму 400 000, 00 грн.; - № 1843 від 26.02.2021 року на суму 403 658, 94 грн. (т. 1, 125-127, т. 2, а.с. 31-37).

Ухвалою суду від 11.03.2021 року задоволено клопотання відповідача, викладене у 1 абзаці прохальної частини відзиву на позовну заяву (вх. № 1353 від 20.01.2021 року). Закрито провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу за договором № 1423/18-КП-32 від 05.10.2018 року постачання природного газу у розмірі 1 503 658, 94 грн. на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України (т. 2, а.с. 42-44).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із статтею 173 Господарського кодексу України та статтею 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Оскільки згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми боргу.

Із урахуванням вищевикладеного, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн. відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 12-20) за період з:

- за зобов`язання жовтня 2018 року за період з 27.11.2018 року по 28.11.2018 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 43,69 грн.;

- за зобов`язання грудня 2018 року за період з 26.01.2019 року по 11.02.2019 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 204,15 грн.;

- за зобов`язання січня 2019 року за період з 26.02.2019 року по 28.03.2019 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3 % річних у розмірі 1 217, 10 грн.;

- за зобов`язання лютого 2019 року за період з 26.03.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму 3% річних у розмірі 13 907, 58 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання лютого 2019 року за період з 26.03.2019 року по 30.09.2020 року у розмірі 38 279, 69 грн.;

- за зобов`язання березня 2019 року за період з 26.04.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 25 506, 50 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання березня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 26.04.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 13 187, 86 грн.;

- за зобов`язання квітня 2019 року за період з 28.05.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 9 995, 68 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання квітня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 28.05.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 3 797, 17 грн.;

- за зобов`язання травня 2019 року за період з 26.06.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 449,87 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання травня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 26.06.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 239, 25 грн.;

- за зобов`язання червня 2019 року за період з 26.07.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 3 864, 92 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання червня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 26.07.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 2 834, 57 грн.;

- за зобов`язання липня 2019 року за період з 28.08.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 4 536, 17 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання липня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 28.08.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 3 997, 29 грн.;

- за зобов`язання серпня 2019 року за період з 26.08.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 3 288, 68 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання серпня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 26.09.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 2 377, 64 грн.;

- за зобов`язання вересня 2019 року за період з 26.10.2019 року по 19.10.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму 3 % річних у розмірі 3 555, 85 грн.

та інфляційні втрати за зобов`язання вересня 2019 року (на несвоєчасно сплачену суму боргу) за період з 26.10.2019 року по 30.09.2020 року суму у розмірі 1 928, 89 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3 % річних у сумі 66 570, 19 грн., інфляційні втрати у сумі 66 642, 36 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 12-.20) в онлайн системі "Лігазакон", суд дійшов висновку, що позивачем при здійсненні розрахунку, допущено помилку, а саме у визначенні суми нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Крім того позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат на лютий 2019 року на суму боргу 1 150 511, 46 грн. (т. 1, а.с. 13) не враховано фактичні оплати які здійснені відповідачем.

Судом здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" та встановлено, що сума 3 % річних яка підлягає до задоволення становить суму у розмірі 66 570, 18 грн.

Судом здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" та встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає до задоволення ставить суму у розмірі 46 046, 66 грн.

В решті нарахованих 3 % річних у сумі 0,01 грн. та інфляційних втрат у сумі 20 595, 70 грн. - слід відмовити, як безпідставно нарахованої.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 302 560, 38 грн. грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 12-20) за період з:

- за зобов`язання жовтня 2018 року за період з 27.11.2018 року по 28.11.2018 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму пені у сумі 524,26 грн.;

- за зобов`язання грудня 2018 року за період з 26.01.2019 року по 11.02.2019 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму пені у сумі 2 449, 86 грн.;

- за зобов`язання січня 2019 року за період з 26.02.2019 року по 28.03.2019 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму пені у сумі 14 605, 28 грн.;

- за зобов`язання лютого 2019 року за період з 26.03.2019 року по 25.09.2019 року (на суму несплаченого боргу із урахуванням оплат) нараховано суму пені у сумі 79 707. 08 грн.

- за зобов`язання березня 2019 року за період з 26.04.2019 року по 25.10.2019 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 98 068, 29 грн.

- за зобов`язання квітня 2019 року за період з 28.05.2019 року по 27.11.2019 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 40 208, 76 грн.

- за зобов`язання травня 2019 року за період з 26.06.2019 року по 25.12.2019 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 1 856, 74 грн.

- за зобов`язання червня 2019 року за період з 26.07.2019 року по 25.01.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 16 418, 35 грн.;

- за зобов`язання липня 2019 року за період з 28.08.2019 року по 27.02.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 19 441, 62 грн.;

- за зобов`язання серпня 2019 року за період з 26.08.2019 року по 25.03.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 14 101, 53 грн.;

- за зобов`язання вересня 2019 року за період з 26.10.2019 року по 25.04.2020 року (на суму несплаченого боргу) нараховано суму пені у сумі 15 178,61 грн. суд зазначає.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.2. договору визначено, що у разі невиконання споживачем пунктів 6.1. та 6.6. договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (т. 1, а.с. 28 та із урахуванням додаткової угоди до договору № 4 від 23.11.2018 року пункт 7.2. т. 1, а.с.35-43).

Відповідно до пункту 10.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (т. 1, а.с. 28 із урахуванням додаткової угоди до договору № 4 від 23.11.2018 року пункт 9.3. т. 1, а.с.35-43).).

Перевіривши правильність нарахування пені у сумі 302 560, 38 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 12-.20) в онлайн системі "Лігазакон", суд дійшов висновку, що позивачем при здійсненні розрахунку, допущено помилку, а саме у визначенні суми нарахування.

Судом здійснено власний розрахунок за допомогою онлайн - системи "Ліга-закон" та встановлено, що стягненню підлягає пеня у розмірі - 302 478, 71 грн.

В решті нарахованої суми пені у розмірі 81, 67 грн. - слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача (вх. № 3587 від 12.02.2021 року) про зменшення розміру пені (т. 1, а.с. 180-182), суд зазначає наступне.

В обґрунтування наданого до суду клопотання зазначає, що заборгованість за договором відповідачем сплачується у добровільному порядку. При цьому прострочення за договором були незначними, а саме 2 дні у жовтні 2018 року, 0 днів у листопаді 2018 року, 17 днів за грудень 2018 року, до 26 днів за січень 2019 року, за лютий вересень 2019 року прострочення нараховано на залишок боргу 22 %, для сплати якого не вистачило коштів. Також зазначає, що затримка в розрахунках відбулася не з вини відповідача, а у зв`язку із несвоєчасними розрахунками споживачів бюджетних організацій, населення , та нетримання несвоєчасно компенсації від держави різниці між тарифами на теплову енергію та її собівартістю, яка виникла у зв`язку із зростанням ціни на газ. За договором що є предметом спору, природний газ постачається позивачем виключно для виробництва теплової енергії. Обсяг невідшкодованої різниці між тарифами та собівартістю за минулі роки в час дії договору склав 2 765 207, 00 грн. У даний час на розгляді уповноважених комісій знаходяться матеріали та економічні розрахунки про узгодження різниці в тарифі на суму 90 млрд. грн. Вищевказане свідчить, що ступінь вини відповідача у виникненні заборгованості та судового спору незначна та практично відсутня. На думку відповідача ситуація, що склалась у даному судовому спорі є виключною, та винятковою. При цьому у відповідача повністю відсутнє джерело для сплати штрафних санкцій. Крім того, між позивачем та відповідачем існують тривалі ділові господарські відносини. Відповідач докладає усіх зусиль щодо вчасних розрахунків з позивачем. Але із-за відсутності джерела доходів та відсутності своєчасної компенсації різниці між тарифами та собівартістю від держави допускається прострочення. Майновий стан відповідача є критичним, відповідач зазнав збитків у 2018 році у розмірі 4 млн. 4673 тис. грн., в 3 кварталі 2020 року збитки складають 3 млн. 890 тис. 100 грн. При цьому у кредитора не виникло жодних збитків. Відповідач посилаючись на рішення конституційного суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 зазначає, що наявність у кредитора можливості стягнути із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може бути непомірним тягарем для споживача і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. При цьому майнова відповідальність повинна бути спів мірною до вини боржника, ступеню розрахунків та періоду затримки оплат. Тому за твердженнями відповідача, майже єдина можливість уникнути банкрутства це зменшення розміру штрафних санкцій (т. 1, а.с. 180-182).

У підтвердження викладених у клопотанні обставин, відповідачем надано до суду, перелік установ бюджетної сфери які користуються послугами відповідача з 2018 року по 2019 рік; протокол № 3 територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах від 09.06.2017 року; протокол № 2 територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах від 15.06.2018 року; довідка про корисний відпуск енергії за 2018-2020 роки; баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018 року; звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік; фінансова звітність малого підприємства за 9 місяців 2020 року (т.1, а.с. 184-196) .

Позивач у наданих до суду 19.02.2021 року запереченнях на клопотання про зменшення пені (вх. № 4211) зазначає, щодо посилання відповідача на постанову Кабінету міністрів України від 18.06.2014 року № 217 зазначає, що сторони у договорі прямо передбачили обов`язок відповідача, за відсутності або несвоєчасності надходження грошей через рахунок із спеціальним режимом використання відповідача, сплачувати власними коштами, у строки передбачені п.п. 3 абз. 3 а. 6.2 договору. Тому на думку позивача, відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.

Щодо клопотання про зменшення пені позивач зазначає, що в момент підписання договору відповідач погодився з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність відповідно до умов договору. Також зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставить в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, або відсутності у боржника прибутку, відсутність коштів на рахунку. У зв`язку із чим, просить суд при розгляді клопотання відповідача врахувати, що станом на 01.01.2020 року торгова дебіторська заборгованість перед позивачем з боку споживачів становить 49,533 млрд. грн., та має тенденцію до зростання. станом на 31.03.2020 року, відповідно до консолідованого звіту позивача. розмір короткострокових позик складає 41,335 млрд. грн., довгострокових - 7, 142 млрд. грн. Тому за твердження позивача, наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі для забезпечення підприємств необхідним обсягом газу протягом опалюваних сезонів 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 років.

Також зазначає, що позивач виконує покладені на нього урядом спеціальні обов`язки в повній мірі, незважаючи на збитки внаслідок виконання таких обов`язків та накопичення боргів за газ значною частиною цих контрагентів. продаж та постачання природного газу на умовах ПСО принесли компанії збитки у розмірі майже 2,9 млрд. грн. Прибуток компанія отримує від інших видів діяльності, не пов`язаних з постачанням природного газу теплогенеруючим підприємствам та підприємствам які забезпечують природним газом побутових споживачів. Таким чином, за твердженнями позивача, несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020.

Також зазначає, що держава, покладаючи на позивача спеціальні обов`язки з постачання природного газу, не виконує свої зобов`язання з компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, тим самим спричиняючи до збитків. На думку позивача, скрутне фінансове становище, або заборгованість кінцевих споживачів відповідача не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Крім того, у матеріалах справи, не міститься жодного належного доказу скрутного фінансового становища відповідача. У зв`язку із чим, позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення штрафних санкцій (т. 2, а.с. 1-9).

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена і в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року.

Зазначене також відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 26.03.2019 року у справі № 913/284/18).

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд враховує майнові інтереси сторін, та, те, що відповідачем повністю під час розгляду справи сплачено суму основного боргу за договором у розмірі 1 503 658, 94 грн. та те, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, а прострочення зобов`язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства; основною причиною порушення зобов`язання відповідачем є велика кредиторська заборгованість; скрутний збитковий майновий стан відповідача підтверджується наявним в матеріалах справи балансом та фінансовим звітом року (т. 1 .а.с. 192-196).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та необхідності зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 50% від заявленої позивачем пені у суму 302 478, 71 грн. за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу до 151 239, 36 грн.

Cуд зазначає, що таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків, як для позивача, так і для відповідача. При цьому відповідачем під час розгляду справи, у повному обсязі сплачено суму бору у добровільному порядку, у розмірі 1 503 658, 94 грн.

Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 року у справі № 916/2283/18, від 13.08.2019 року у справі № 922/3604/18, від 12.06.2019 року у справі №904/4085/18, від 26.02.2020 року у справі № 922/1608/19, суду від 06.02.2020 року у справі № 922/2130/19, від 12.03.2020 року у справі № 904/3538/19.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 151 239, 36 грн., 3% річних у розмірі 66 750, 18 грн. та інфляційні втрати у розмірі 46 046, 66 грн. є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині нарахованої позивачем суми пені у розмірі 151 321, 02 грн., 3 % річних у розмірі 0, 01 грн. та інфляційних втрат у розмірі 20 595, 70 грн. - відмовити.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем крім стягнення пені, заявлено також вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, з відповідача підлягає до стягнення сума у розмірі 26 512, 73 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 13, 42, 73, 74, 86, 129, 165, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 % річних у сумі 66 570, 18 грн., інфляційні втрати у сумі 46 046, 66 грн., пеня у сумі 151 239, 36 грн., та судові витрати у розмірі 26 512, 73 грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В частині стягнення 3 % річних у сумі 0,01 грн., інфляційних втрат у сумі 20 595, 70 грн., та пені у сумі 151 321, 02 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, );

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3, ).

Повне рішення складено "01" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова