ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Справа№ 910/18127/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОР-ЕСТ АГРО»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021

у справі №910/18127/20 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОР-ЕСТ АГРО»

до Державного підприємства «УКРЛІКТРАВИ»

про стягнення 43 020,45 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/18127/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НОР-ЕСТ АГРО» (далі - ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», позивач) задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства «УКРЛІКТРАВИ» (далі - ДП «УКРЛІКТРАВИ», відповідач) на користь ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» 3% річних у розмірі 8 313,78 грн, інфляційні втрати у розмірі 10 434,67 грн, пеню у розмірі 23 811,82 грн та судовий збір у розмірі 2 079,52 грн. В іншій частині позову відмовлено.

29.01.2021 ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про покладення на ДП «УКРЛІКТРАВИ» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у задоволенні заяви ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» про покладення на ДП «УКРЛІКТРАВИ» судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/18127/20 відмовлено.

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з того, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач разом з першою заявою по суті спору (позовом) не надав суду попереднього розрахунку суми понесених ним судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи; відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідні докази понесення судових витрат будуть надані за наявності фактичного настання понесення витрат, не є першою заявою позивача по суті спору.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким заяву ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» про покладення на ДП «УКРЛІКТРАВИ» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 400,00 грн задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята за нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та без урахування правових позицій Верховного Суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказував на те, що позивачем було дотримано порядок звернення до суду із заявою про відшкодування понесених судових витрат у даній справі, здійснивши попереднє повідомлення про такі витрати з їх орієнтовним розрахунком у відповіді на відзив на позовну заяву, та надання на їх підтвердження доказів в порядку та строки, передбачені ч. 8 ст. 129 ГПК України; суд не надав належної оцінки поданим позивачем доказам у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/18127/20, встановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/18127/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що позивачем пропущено строк на подання заяви про покладення на судових витрат на професійну правничу допомогу та не зазначено поважності причин неподання її у встановлений строк; перша заява позивача по суті справи не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтованому) розрахунку, оскільки в останньому зазначено лише про понесення позивачем витрат, пов`язаних виключно зі сплатою судового збору; станом на день звернення з позовом до суду позивач мав можливість частково підтвердити понесені ним судові витрати на професійну правову допомогу; заявлений позивачем до відшкодування розмір правової допомоги за складання відповіді на відзив є завищеним.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 13 ст. 8 ГПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо ГПК України не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За приписами ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

За приписами статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч.ч. 3, 5 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк після ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у даній справі, ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» направило 27.01.2021 до Господарського суду міста Києва заяву про покладення на ДП «УКРЛІКТРАВИ» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400,00 грн з доказами на підтвердження вказаних витрат.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно відмовлено ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» у задоволенні вказаної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, наведена правова норма визначає обов`язок сторони подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у першій заяві по суті.

Перелік заяв по суті справи визначений ч.2 ст.161 ГПК України, до якого входить: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовною заявою позивач повідомив, що станом на день подачі позовної заяви до суду останнім понесено суму судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Водночас, у поданій позовній заяві позивач не повідомив суд про те, що поніс або у майбутньому змушений буде понести витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, перша заява позивача по суті (позовна заява) не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які останній поніс та які очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи.

У відповіді на відзив позивач повідомив, що в майбутньому буде змушений понести судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, обсяг яких наразі визначити неможливо, адже невідомо коли спір за даним позовом остаточно буде вирішено та який розмір витрат змушений буде додатково понести позивач.

При цьому, в порядку ст. 124 ГПК України позивач зазначив та просив врахувати, що орієнтовний розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи не буде перевищувати розумного, обґрунтованого та середнього ринкового розміру вартості правових послуг та робіт в регіонах України, в яких знаходяться сторони даного спору, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, що пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону.

Також у відповіді на відзив позивач вказав, що вартість однієї години роботи адвоката складає 400,00 грн (включаючи всі витрати по підготовці матеріалів) та участь у судовому засіданні в межах судової справи №910/18127/20 як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, складає 1 000,00 грн -1 500,00 грн.

Крім того, ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО», в порядку пункту 8 статті 129 ГПК України, у відповіді на відзив повідомило суд про те, що відповідні докази будуть надані за наявності фактичного настання понесення витрат та в строки, визначені ГПК України.

Разом з тим, як правильно зауважив суд першої інстанції, відповідь на відзив не є першою заявою позивача по суті справи, а відтак, оскільки позивач разом з позовом не надав суду попереднього розрахунку суми понесених ним судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відшкодуванні позивачеві понесених ним судових витрат на підставі ч. 2 ст. 124 ГПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що вищенаведене положення ч. 2 ст. 124 ГПК України забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

При цьому, наведена норма процесуального закону надає суду право, у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат, відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 13.02.2020 у справі №911/2686/18, згідної з якою положення ст. 124 ГПК України не передбачають прямим процесуальним наслідком, у випадку неподання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відмову у задоволенні такої заяви, про що прямо свідчить ч. 2 ст. 124 ГПК України, відповідно до якої у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Тобто застосування відповідних положень ст. 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи.

У додатковій постанові від 21.05.2020 у справі №922/2167/19 Верховний Суд також наголошує на тому, що застосування відповідних положень статті 124 ГПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників, зокрема, дій або бездіяльності сторони або її представника під час розгляду справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в ухвалі місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, у зв`язку з чим останній дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» про покладення на ДП «УКРЛІКТРАВИ» судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/18127/20.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/18127/20 прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «НОР-ЕСТ АГРО» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОР-ЕСТ АГРО» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/18127/20 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/18127/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18127/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова