СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2021 р. Справа № 917/2206/19(917/37/20)

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Ашмінець І.В., довіреність №2-160д від 16.12.2020 року, свідоцтво ПТ №1849 від 10.10.2017 року;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - адвоката Артамонова А.А. (вх. №654П/1-18) на рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі №917/2206/19 (917/37/20), ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Ореховська О.О.), повний текст якого складено 27.11.2020 року

за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 8 275 564,86 грн. в межах справи № 917/2206/19 про банкрутство ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ"

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі №917/2206/19 (917/37/20) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім АвтоКрАЗ" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 2 260 859,98 грн. пені та 1 812 854,89 грн. штрафу , а також 122 211,44 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

Представник Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - адвокат Артамонов А.А. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про таке.

Клопотання відповідача (вх.№8019 від 28.07.2020 року) про зменшення розміру штрафних санкцій містить ідентифікаційний код- 05808735, який за даними Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України належить Приватному акціонерному товариству "Автокраз", а не ТОВ "Торговий Дім "Автокраз", яке є відповідачем у даній справі, а тому господарський суд першої інстанції мав повернути її заявнику без розгляду у відповідності до ст. 170 ГПК України.

Укладаючи договір, де зазначено, що товар, який є предметом договору належить йому на праві власності, відповідач підтверджував, що товар є в нього в наявності, що надає йому право розпоряджатися товаром.

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04.03.2015 року; позивач розраховував на отримання товару саме в строк, визначений в договорі, оскільки вказане обладнання забезпечує нормальний та безпечний процес на об`єктах підвищеної безпеки АТ "Укргазвидобування".

У клопотанні про зменшення штрафних санкцій відповідач вказує про скрутне становище, наявність заборгованості, відсутність власного капіталу та зазначає, що на підтвердження незадовільного стану товариства надає копію балансу (звіт про фінансовий стан) ТОВ "Торговий Дім "Автокраз", станом на 31.12.2019 року, але фактично до клопотання звіту не додано.

Фактично відповідач по справі №917/2206/19 (№917/37/20) не надав жодного належного доказу на підтвердження свого незадовільного майнового стану.

Господарський суд першої інстанції зменшив розмір нарахованих позивачем пені та штрафу на 50% врахувавши майновий (фінансовий) стан сторін, втім не зазначив жодного доказу, на підставі якого він оцінив майновий (фінансовий) стан відповідача та не застосував положення чинного законодавства, які підлягали застосуванню.

Щодо повноважень апелянта діяти від імені Акціонерного товариства "Укргазвидобування", апелянтом до апеляційної скарги додано в копії довіреність від 28.12.2020 року №2-446д на представництво Артаманова А.А. діяти від імені Акціонерного товариства "Укргазвидобування"; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.10.2017 року №13.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2021 року, суддею - доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Тихий П.В.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 30.04.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 року клопотання представника Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - адвоката Артамонова А.А. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - адвоката Артамонова А.А. на рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі; відповідачу встановлено строк до 18.03.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "29" березня 2021 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі №917/2206/19 (917/37/20) зупинено; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

У судовому засіданні 29.03.2021 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.03.2021 року не з`явився, про причини неявки не повідомив, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 03.03.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 15.03.2021 року №893, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 03.03.2021 року - 12.03.2021 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

19.10.2018 року між ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" (далі - постачальник) та АТ "Укргазвидобування" (далі - покупець) укладено договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГВ11238/30-18 (з додатками).

Умовами договору сторони узгодили, зокрема, таке: постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1. договору); найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації/-ях, яка є додатком №1 до договору та є її невід`ємною частиною (п. 1.2. договору); ціна договору вказується в специфікації/-ях в гривнях з урахуванням ПДВ (для резидента) або в іноземній валюті (для нерезидента) (п. 3.1. договору); загальна ціна договору визначається загальною вартістю товару, вказаного у специфікації/-ях цього договору (п. 3.2. договору); розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації/-ях або з урахуванням умов, передбачених п. 3.4. договору (п. 4.1. договору); строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях до договору (п. 5.1. договору); обсяг поставки товару (кожної партії товару) визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється. Рознарядка постачальнику може направлятися покупцем в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в Розділі XIV даного договору (п. 5.2. договору); датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної (при наявності двух дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем) (п. 5.3. договору); у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором (п. 7.1. договору).

У разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації/-ях до договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяті днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (п. 7.10. договору).

Згідно п.10.1. договору, договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань.

Договір поставки (закупівля товару за власні кошти) № УГВ11238/30-18 від 19.10.2018 року підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

19.10.2018 року між сторонами підписано специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору), якою сторони визначили товар, його кількість, ціну продажу товару, а також загальну суму товару.

Так, згідно вказаної специфікації, відповідач зобов`язався поставити автопаливозаправник АПЗ-10-63221 на шасі КрАЗ- 63221 у кількості 22 одиниць, за ціною 48 329 160,00грн., без ПДВ за одиницю товару.

Загальна вартість товару, що поставляється по специфікації, складає 57 994 992,00грн. з ПДВ. (п.1. специфікації № 1 від 19.10.2018 року).

У п. 3 специфікації №1 від 19.10.2018 року сторони встановили строк поставки товару: протягом 150 календарних днів з моменту укладання договору.

Згідно п. 4 специфікації №1 від 12.10.2018 року, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

В подальшому, у зв`язку з наданням постачальником (відповідачем) знижки на товар 30.01.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою додаток № 1 договору №УГВ11238/30-18 від 19.10.2018 року (специфікація № 1) викладено в новій редакції, відповідно до якої загальна вартість товару за договором визначена у розмірі 51 795 854,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на таке.

На виконання умов договору позивач направив з електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на електронну пошту відповідача () рознарядку від 12.10.2018 року №30/599 за допомогою програми Microsoft Outlook (користувач ІНФОРМАЦІЯ_2).

Всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач здійснив поставку товару на загальну суму 51 795 854,00 грн. з порушенням строку, обумовленого п. 5.1. договору, на підтвердження чого надав видаткові накладні.

Так, відповідно до видаткової накладної від 16.05.2019 року № 987 відповідач поставив товар на загальну суму 2 354 357,00 грн., видаткової накладної від 16.05.2019 року №1052 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 16.05.2019 року № 1053 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 16.05.2019 року №1054 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 16.05.2019 року №1055 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 16.05.2019 року №1056 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 02.06.2019 року №1187 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 26.06.2019 року №1338 - 16 480 499,00 грн.; видаткової накладної від 30.06.2019 року №1339 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1074 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1073 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1072 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1071 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1070 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1125 - 2 354 357,00 грн.; видаткової накладної від 05.07.2019 року №1126 - 2 354 357,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, з метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію від 22.07.2019 року № 30.1-022-5102 про сплату штрафу та пені на загальну суму 8 275 564,86грн., з яких 4 649 855,08грн. - пеня та 3 625 709,78грн. - штраф, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на свою користь 4 649 855,08грн. пені та 3 625 709,78грн. штрафу за невиконання зобов`язання за договором.

17.11.2020 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, а саме зменшуючи розмір пені та штрафу на 50% виходив з майнового (фінансового) стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, баланс їх інтересів, те, що відносно відповідача - ТОВ "Торговий Дім "АвтоКраз" відкрито провадження у справі про банкрутство №917/2206/19 з підстав його неплатоспроможності, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання взятих на себе зобов`язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем умов договору.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Як визначено положеннями ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.10. договору сторони узгодили, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у специфікації/-ях до договору, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяті днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару (п. 7.10. договору).

Таким чином, умовами договору сторони погодили застосування у разі несвоєчасної поставки товару пені та штрафу одночасно.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, де, зокрема, вказано на те, що одночасне стягнення штрафу та пені не є притягненням до подвійної відповідальності та не суперечить ст. 61 Конституції України.

Дії відповідача є порушенням умов договору № УГВ11238/30-18 від 19.10.2018 року та є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до п. 7.10. договору.

Господарський суд першої інстанції перевіривши наданий кредитором розрахунок пені встановив, що застосований позивачем договірний розмір пені при її розрахунку перевищує розмір, який встановлено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" як граничний, а саме, обчислений на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України та вказав, що правомірною є сума пені в розмірі 4 521 719,97 грн.

Колегія суддів з вказаними висновками не погоджується та враховує таке.

Положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", регулюють договірні відносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Згідно ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Грошовим за змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України є виражене в грошових одиницях (національній валюті чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 2 ст. 9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у вказаній сфері визначено ст. ст. 229-232, 234, 343 ГК України та положеннями Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

З урахуванням приписів ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто, зобов`язання сплатити гроші є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а і пеню, розмір якої обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

У договорі сторонами встановлений розмір пені у відповідності до абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України - за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додаткового стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно з законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (ч. 2 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 231 ГК України).

Отже, до спірних правовідносин між сторонами у справі, які склалися внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань відповідачем щодо поставки товару, не підлягають застосуванню норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а тому здійснений господарським судом першої інстанції перерахунок пені є неправомірним.

Разом з тим, відповідачем в господарському суді першої інстанції заявлено клопотання (вх. 8019 від 28.07.2020 року) про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 року у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 року у справі №904/4071/18, від 18.06.2019 року у справі №914/891/16, де, зокрема, вказано на те, що встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд

Встановлення конкретного розміру зменшення за умов наявності підстав для його застосування, є дискреційним повноваженням суду, який застосовує таке зменшення, діюче законодавство не містить норми, яка б визначала конкретну формулу для визначення розміру відсотку зменшення, що зумовлює використання апеляційним судом загальних принципів, визначених, зокрема, в ст.2 ГПК України.

Матеріали справи свідчать, що в обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені на 90% відповідач вказав на те, що ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ" перебуває у досить скрутному становищі, адже має ряд непогашеної заборгованості перед Державною службою України з надзвичайних ситуацій, ПрАТ "Центральний гірничо - збагачувальний комбінат", ПрАТ "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", АТ "Укргазвидобування", своєчасна несплата якої призвела до накладення державною виконавчою службою арешту на кошти ТОВ "Торговий Дім АвтоКрАЗ". Відповідач повністю позбавлений можливості здійснювати свої обов`язки перед державним бюджетом України щодо сплати податків та зборів, а також не виконує взяті на себе зобов`язання щодо сплати комунальних послуг за водопостачання та теплопостачання, за електроенергію та інше.

Разом з тим, відповідно до ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик.

Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій.

Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Відповідач, як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи з позивачем договір поставки усвідомлював, що кінцевою датою поставки товару є дата, визначена у специфікації до договору, з огляду на що повинен був оцінити вказану обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Тобто, відповідач, підписуючи договір, погодив усі істотні його умови, зокрема, щодо кінцевої дати поставки товару.

А отже, у відповідача відсутні об`єктивні обставини, які унеможливили своєчасне виконання ним договірного зобов`язання як постачальника товару.

Вказані обставини мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, мали та могли бути передбачені відповідачем при укладенні договору.

Втім, місцевий господарський суд зменшуючи розмір пені та штрафу на 50% врахував інтереси лише відповідача, не надавши належної уваги інтересам позивача.

Так, як визначено положеннями ст. 526 ЦК України та ГК України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Згідно ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, відповідач укладаючи із позивачем договір поставки повинен був усвідомлювати, що несвоєчасність розрахунків за отриманий товар зумовлює обов`язок сплатити нараховані кредитором штрафні санкції, що прямо передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Таким чином, позивач має право на захист своїх прав шляхом застосування штрафних санкцій до відповідача за порушення останнім договірних зобов`язань.

Окрім того, позивач посилається на те, що розраховував на отримання товару саме в строк, визначений умовами договору, оскільки вказане обладнання забезпечує нормальний та безпечний процес на об`єктах підвищеної небезпеки АТ "Укргазвидобування".

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, де, зокрема, вказано на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції про зменшення розміру пені та штрафу на 50% та часткове задоволення позовних вимог, є передчасним.

Окрім того, за змістом ст. 170 ГПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву, клопотання або заперечення, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для такої фізичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч. 4 ст. 170 ГПК України).

З клопотання відповідача (вх.№8019 від 28.07.2020 року) про зменшення розміру штрафних санкцій слідує, що заявник у вступній частині вказав ідентифікаційний код - 05808735, який за даними Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України належить Приватному акціонерному товариству "Автокраз", а не ТОВ "Торговий Дім "Автокраз", яке є відповідачем у справі, а тому у місцевого господарського суду були підстави для повернення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій заявнику без розгляду відповідно до ст. 170 ГПК України.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позов слід задовольнити повністю, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" 4 649 855,08 грн. пені та 3 625 709, 78 грн. штрафу та поклавши судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Укргазвидобування" - адвоката Артамонова А.А. задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.11.2020 року у справі №917/2206/19 (917/37/20) скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" (39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 62, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) 4 649 855,08 грн. пені та 3 625 709, 78 грн. штрафу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім АвтоКраз" (39631, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Київська, 62, ) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) 310 334,47 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.04.2021

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя В.І. Сіверін

Суддя П.В. Тихий