ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/403/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача 1: адвокат Савицька О.М. - ордер,

від відповідача 2: адвокат Гусаров О.Л. - ордер,

від приватного виконавця: Качурко В.В. - особисто

розглянувши матеріали скарги Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни (вх.№2-353/21 від 18.03.2021р.) на постанову приватного виконавця у справі № 916/403/21

за позовом: Зозулі Юрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

до відповідачів: 1) Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Санафарм» (просп. Гагаріна, № 16, корп.1, кв. 26, м. Одеса, 65039, )

про розірвання договору оренди, стягнення заборгованості та виселення

ВСТАНОВИВ:

Зозуля Юрій Миколайович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни та Товариства з обмеженою відповідальністю «Санафарм», в якому просить суд:

- розірвати договір оренди нежилого приміщення № 01/12-18 від 01.12.2018р., що укладений між ФОП Зозулею Юрієм Миколайовичем та ФОП Кошель Оксаною Анатоліївною про оренду приміщення загальною площею 76,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, № 58Г , приміщення 8;

- стягнути з ФОП Кошель Оксани Миколаївни на користь Зозулі Юрія Миколайовича заборгованість по орендній платі в розмірі 950 666,50 грн., що включає заборгованість зі сплати оренди у розмірі 616 000,00 грн., 42 392,74 інфляційного збільшення, 258 300,94 пені та 33972,82 грн. 3% річних.

- виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Санафарм» з нежитлового приміщення № 8, загальною площею 76,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, № 58Г , протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили.

22.02.2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області прийнято позовну заяву (вх.№ 420/21) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/403/21, постановлено справу № 916/403/21 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "16" березня 2021 р. об 11:40 год.

16.03.2021 року Зозулею Юрієм Миколайовичем в судовому засіданні подано заяву про забезпечення позову, згідно якої заявник просить суд заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Санафарм» та будь-яким іншим особам користуватися нежитловим приміщенням №8 по вул. Ізмаїльська, 58г, м. Білгород-Дністровський, Одеська область та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Санафарм» та бідь-яких інших осіб звільнити нежитлове приміщення № 8 по вул. Ізмаїльська, 58г, м. Білгород- Дністровський, Одеська область . Також, заявник просить накласти арешт на рахунки ФОП Кошель Оксани Анатоліївни в межах суми 616 000,00 грн., що є сумою заборгованості по Договору оренди №01/12-18 від 01.12.2018р.

16.03.2021р. ухвалою Господарського суду Одеської області заяву Зозулі Юрія Миколайовича про забезпечення позову від 15.03.2021р. у справі № 916/403/21 задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни в межах суми заборгованості у розмірі 616 000 грн. (шістсот шістнадцять тисяч) грн. 00 коп., що належать Фізичній особі-підприємцю Кошель Оксані Анатоліївні і знаходяться (обліковуються) на її банківських рахунках. В решті вимог заяви про забезпечення позову від 15.03.2021р. відмовлено.

18.03.2021 на адресу суду надійшла скарга Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни на постанову приватного виконавця (вх. № 2-353/21), в якій скаржник просить суд скасувати постанову ВП №64874619 від 17.03.2021р. приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича про накладення арешту «на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: Кошель Оксана Анатоліївна».

В обґрунтування скарги ФОП Кошель О.А. зазначає, що ухвалою від 16 березня 2021 року у справі №916/403/21 Господарський суд Одеської області наклав арешт на грошові кошти фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни в межах суми заборгованості у розмірі 616 000,00 грн., що належать фізичній особі-підприємцю Кошель Оксані Анатоліївні і знаходяться (обліковуються) на її банківських рахунках.

На виконання вищевказаної ухвали, постановою ВП № 64874619 від 17.03.2021 року, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслав Вікторович наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: Кошель Оксана Анатоліївна .

Скаржник вважає, що вказана постанова приватного виконавця є незаконною та такою, що підлягає скасуванню оскільки в ухвалі суду визначено статус боржника як фізична особа-підприємець Кошель Оксана Анатоліївна та арешту підлягають кошти, які знаходяться (обліковуються) на її банківських рахунках, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності.

Проте, на переконання скаржника, приватним виконавцем в постанові ВП № 64874619 від 17.03.2021 року протиправно було зазначено боржником Кошель Оксану Анатоліївну, змінивши тим самим припис суду щодо виду рахунків, кошти на яких повинні бути арештовані, тому оскаржувана постанова приватного виконавця не відповідає вимогам ст. 18, ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення.

Крім того, на думку скаржника, вищевказана постанова приватного виконавця порушує права Кошель Оксани Анатоліївни на належне їй майно у вигляді грошових коштів, розміщених на рахунках в банківських установах, оскільки суттєво обмежує її можливості ними розпоряджатись.

22.03.2021 року ухвалою Господарського суду Одеської області скаргу Фізичної особи-підприємця на постанову приватного виконавця (вх. № 2-353/21 від 18.03.2021р.) у справі №916/403/21 прийнято до розгляду та призначено розгляд скарги на 29.03.2021р. о 12:40 год.

26.03.2021 року до суду надійшов відзив (вх. № 8422/21) приватного виконавця Качурка В.В. на скаргу ФОП Кошель О.А., де приватний виконавець зазначив, що 17.03.2021р. до приватного виконавця звернувся представник Зозулі Ю.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали господарського суду Одеської області № 916/403/21 від 16.03.2021 про накладення арешту на грошові кошти Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни в межах суми заборгованості у розмірі 616000,00 грн., що належать Фізичній особі-підприємцю Кошель Оксані Анатоліївні і знаходяться на її банківських рахунках.

В заяві про відкриття виконавчого провадження, стягувачом був наданий перелік банківських установ, в яких боржник ФОП Кошель О.А. має відкриті рахунки.

Між тим, приватний виконавець вказує, що під час реєстрації виконавчого документа по виконавчому провадженню АСВП№ 64874619 у вкладці резолютивна частина приватним виконавцем додано текст відповідно до резолютивної частини ухвали та боржника було додано як: Фізична особа-підприємець Кошель Оксана Анатоліївна із наданого програмою переліку.

При цьому, Автоматизована система виконавчих проваджень самостійно формує документи виконавчого провадження після прийняття відповідного рішення приватним або державний виконавцем, шляхом вибору із доступного переліку виконавчих дій в тому числі і постанову про арешт коштів боржника. При формуванні документів виконавчого провадження Автоматизована система виконавчих проваджень в кожну постанову переносить відомості про боржника, стягувача, реквізити виконавчого документа в тому вигляді, в якому вони були додані до АСВП при реєстрації виконавчого документа.

Приватний або державний виконавець не має можливості змінювати відомості щодо реєстраційних даних внесених до АСВП, щодо боржника, стягувача та виконавчого документа під час вчинення виконавчого провадження.

Виходячи із викладеного приватний виконавець стверджує, що не змінював припис суду щодо виду рахунків, кошти на яких повинні бути арештовані, оскільки до автоматизованої системи виконавчих проваджень були внесені відомості щодо боржника як Фізичної особи- підприємця Кошель Оксани Анатоліївни, а резолютивна частина рішення, яка була додана до виконавчого провадження, також містить відомості про боржника як: Фізична особа- підприемець Кошель Оксана Анатоліївна.

Постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 64874619 від 17.03.2021р., на його думку, цілком відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» в тому числі ст. 18, ст. 56 даного Закону.

Крім того, приватний виконавець звертає увагу, що скаржник не надає підтвердження про наявність відкритих рахунків в банківських установах та про наявність на них грошових коштів, а статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на зайняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, законодавство України не передбачає виокремлення майна, яке використовується підприємцем для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси належного цьому громадянинові майна.

В судове засідання, призначене на 29.03.2021 року, позивач та представник позивача не з`явились, повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву (вх. № 8517/21 від 29.03.2021р.) про відкладення розгляду скарги у зв`язку з необхідністю підготувати письмові пояснення по суті скарги.

Представник ФОП Кошель О.А. в судовому засіданні повністю підтримав обставини, викладені в скарзі, стисло надав пояснення та просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Приватний виконавець Качурка В.В. повністю заперечував проти доводів скаржника підстав, викладених у відзиві на скаргу, просив суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Розглянувши скаргу Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни на постанову приватного виконавця Качурка В.В. у справі № 916/403/21, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ч. 1 ст. 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005 року по справі «Чіжов проти України» (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (див. рішення від 19.03.1997 року зі справи "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece); рішення від 20.07.2004 року зі справи "Шмалько проти України").

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п.1 ст. 6 Конвенції.

Стаття 55 Конституції України вказує, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 зазначеного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно до ч. 1, 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2)обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7)розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно з ч. 10 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5), на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється па кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Отже, як зазначено скаржником та не спростовано приватним виконавцем Качурка В.В., останнім винесено постанову про арешт коштів боржника, що є способом виконання ухвали суду, який відповідає вимогам чинного законодавства, та є співмірним заходом примусового виконання рішень та обсягу вимог за ухвалою суду.

Між тим, приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

З врахуванням викладеного, дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В.В. з винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.03.2021р. № 64874619, є правомірними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

При цьому, Фізичною особою-підприємцем Кошель О.А. у порушення приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України взагалі не було надано суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів, викладених у скарзі, та незаконності оскаржуваної постанови.

Відсутність в матеріалах справи належних доказів та, зокрема, оскаржуваної постанови приватного виконавця Качурка В.В. про накладення арешту у виконавчому провадженні № 64874619 має наслідком, зокрема неможливість надання судом оцінки обґрунтованості вказаним обставинам.

З урахуванням наведеного, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення привтаним виконавцем законодавства або перевищень повноважень при прийнятті спірної постанови у виконавчому провадженні №64874619, виходячи з положень ст.ст. 341, 342, 343 ГПК України, суд вважає, що доводи ФОП Кошель О.А. про те, що в ході виконання приватним виконавцем ухвали Господарського суду Одеської області № 916/403/21 від 16.03.2021р. були порушені ним норми Закону України «Про виконавче провадження», не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, у задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни на постанову приватного виконавця у справі № 916/403/21 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 234, 339, 340, 343, 344 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні скарги Фізичної особи-підприємця Кошель Оксани Анатоліївни (вх.№2-353/21 від 18.03.2021р.) на постанову приватного виконавця у справі № 916/403/21 - відмовити.

Ухвала Господарського суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 05.04.2021р.

Суддя О.В. Цісельський