Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. м. Рівне

Справа № 918/1099/20

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., за участі секретаря судового засідання Костюкович Ю.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Троянівське"

до Головного управління Національної поліції в Рівненській області,

Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Державної казначейської служби України,

про відшкодування шкоди в розмірі 266 781 грн 97 коп.,

у судовому засіданні приймали участь:

від позивача - Ліпухін А.В., ордер серія КВ № 395318 від 17.11.2020 р.;

від відповідача-1 - Тумак О.І., довіреність від 20.11.2020 р.;

від відповідача-2 - Рибалко Б.А., довіреність № 04-24-10/151 від 11.01.2021 р.;

від третьої особи на стороні позивача - не з`явився;

від третьої особи на стороні відповідачів - Рибалко Б.А., довіреність № 5-18-08/937 від 12.01.2021 р.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер MAP6B2WJ.

У судовому засіданні 18 березня 2021 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство "Троянівське" (далі -Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області (далі - Казначейство, відповідач-2) про відшкодування шкоди в розмірі 266 781 грн 97 коп., завданої незаконними рішеннями діями органу державної влади. Зокрема позивач просить:

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на користь Приватного акціонерного товариства "Троянівське" 266 781 грн 97 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь Приватного акціонерного товариства "Троянівське" 4 001 грн 74 коп. - витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у провадженні слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Полюховича І.В. перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 08.04.2020 р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України. Відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 6 серпня 2020 року в ході досудового розслідування зазначеного кримінального провадження задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Полюховича І.В., погоджене із заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного звинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області та накладено арешт на зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм, власником якого є Приватне акціонерне товариство "Троянівське", , юридична адреса: м. Київ, Подільський район, вул. Борисоглібська, 15- в, шляхом заборони права відчуження та розпорядження. Майно, на яке суд наклав арешт, було виявлено слідчим СУ ГУНП в Рівненській області 05.08.2020 р. в ході обшуку приміщень та споруд на земельній ділянці із кадастровим номером :06:003:0144 по вул. І.Франка, село Верхів Острозького району Рівненської області, які на праві приватної власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006", , яке, у своє чергу, надавало позивачу послуги складського зберігання зерна на підставі відповідного договору № 03/30-07-зб від 30.07.2020 р. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 6 серпня 2020 року, якою накладено арешт на зерно, власником якого є Товариство у кримінальному провадженні № 0000047 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України, скасовано 2 вересня 2020 року ухвалою Рівненського апеляційного суду. Протягом проміжку часу з 06.08.2020 року по 08.09.2020 року включно, арештоване зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм знаходилося на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006" (що підтверджується Актом № ОУ-0000095 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.09.2020 р.), яке, згідно листа останнього вих.№06/08-20-5 від 6 серпня 2020 року, було позбавлено можливості здійснювати операції з переоформлення вказаної пшениці у зв`язку із дією вищезазначеного заходу забезпечення кримінального провадження. Як наслідок, 08.09.2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006" було виставлено Товариству рахунок № СФ - 0000145 на оплату зберігання зерна пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 у розмірі 9 741 грн 97 коп. (рахунок-фактура № СФ-0000145 від 08.09.2020 р.), що є додатковими витратами позивача на оплату послуг (32 дня складського зберігання арештованого майна), надання яких спричинене незаконним рішенням відповідача-1. Крім цього, між Товариством (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група", , (покупець) укладено Договір поставки № 10/08-20 від 01.08.2020 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) покупцеві, а покупець прийняти та оплатити зерно с/г продукції. Зокрема, згідно Специфікації № 4 від 01.08.2020 р., що є невід`ємною частиною зазначеного договору, постачальник зобов`язався поставити 140 тон пшениці загальною вартістю 756 000 грн 00 коп. з базисом поставки ЕХW франко-склад за адресою місцезнаходження: Товариство з обмеженою відповідальністю "ІДЕК-2006", Рівненська обл., село Верхів, вул. Центральна, буд. 22, не пізніше 06.08.2020 року. Однак, фактично товар було передано із затримкою у 32 дні, після зняття незаконно та безпідставно накладеного арешту на зерно Товариства (трьохсторонній акт приймання-передачі № ІД від 08.09.2020 р.), тому, у зв`язку з порушенням строку поставки товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" утримано за рахунок Товариства штрафну санкцію в розмірі 1 % від вартості партії недопоставленого товару за кожен день такого прострочення з 06.08.2020 по 08.09.2020 року, що становить 257 040 грн 00 коп. Як зазначає позивач, розмір збитків, завданих Товариству у вигляді об`єктивного зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником, становить загалом 266 781 грн 97 коп., з яких: 9 741 грн 97 коп. - вартість зберігання зерна пшениці урожаю 2020 року; 257 040 грн 00 коп. - штраф за порушення строку поставки товару за господарською угодою.

Також Товариством наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються із суми сплаченого судового збору за подання даного позову у розмірі 4 001 грн 74 коп.

Ухвалою суду від 27 листопада 2020 року позовну заяву Товариства від 18.11.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 грудня 2020 року. Одночасно вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" (далі - третя особа на стороні позивача), а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Державну казначейську службу України (далі - третя особа на стороні відповідача).

11 грудня 2020 року від відповідача-2, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, на адресу суду надійшов відзив від 09.12.2020 р. № 04-12/10/7210 з доказами надіслання та вручення учасникам справи (а.с. 72-80), в якому останній заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем не доведено всіх обов`язкових умов для відшкодування матеріальної шкоди саме за рахунок Державного бюджету України. На думку Казначейства накладення, на підставі ухвали Рівненського міського суду Рівненської області, арешту на зерно пшениці, що є предметом договору поставки - є обставиною форс-мажору (незважаючи на те, що зерно пшениці не було примусово вилученим, до нього, все ж, застосовувались обмежувальні заходи у вигляді заборони відчуження та розпоряджання. Зважаючи на невичерпаність переліку форс-мажорних обставин, накладення арешту судом на зерно є обставиною, що об`єктивно унеможливлює вчасне виконання зобов`язання). Як зазначило Казначейство у Товариства зобов`язання полягали не тільки у вчасній поставці товару, але і у належному виконанні взятих на себе зобов`язань, зокрема, позивач повинен був повідомити Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливлюють вчасну поставку і передачу зерна с/г продукції. Крім того Казначейство зазначило, що невикористання позивачем всіх необхідних зусиль для обумовленого договором поставки звільнення від сплати штрафних санкцій не є підставою для стягнення з Державного бюджету України коштів, які, ймовірно, були сплачені в рахунок господарських санкцій за Договором поставки. Як зазначив відповідач-2, до позовної заяви не додано доказів сплати Товариством на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" штрафних санкцій за договором поставки, як і не додано платіжних документів, які підтверджували сплату зменшеної суми за вказаним договором. На думку Казначейства, позивачем не підтверджено жодними належними доказами понесення ним штрафних санкцій за договором поставки, а отже, не доведено наявність матеріальних збитків.

18 грудня 2020 року від відповідача-1, Головного управління Національної поліції в Рівненській області, на адресу суду надійшов відзив на позов від 14.12.2020 р. № 574/26/01-2020 з доказами надіслання учасникам справи (а.с. 82-96) та клопотання про залучення співвідповідача від 14.12.2020 р. № 575/26/01-2020 (а.с. 97). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач-2 зазначив, що позивачем не надано доказів неправомірності дій Головного управління Національної поліції в Рівненській області та настання наслідків у вигляді матеріальної шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України судових витрат на суму 4001 грн 74 коп. - судового збору за подання позовної заяви, відповідач-1 зазначив, що судовий збір, сплачений позивачем, сплачений безпідставно та не підлягає стягненню, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р., судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року підготовче засідання відкладено на 11 січня 2021 року. Також вказаною ухвалою відкладено вирішення клопотання відповідача-1 про залучення співвідповідача від 14.12.2020 р. № 575/26/01-2020.

11 січня 2021 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 115).

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року строк підготовчого провадження у даній справі продовжено на 30 днів до 25 лютого 2021 року включно, а підготовче засідання відкладено на 25 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2021 року у справі № 918/1099/20.

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача-1 про залучення співвідповідача відмовлено, а підготовче засідання відкладено на 15 лютого 2021 року.

15 лютого 2021 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із ускладненою дорожньою ситуацією через несприятливі погодні умови (снігопади) (а.с. 145-146).

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 22 лютого 2021 року. Одночасно вказаною ухвалою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки строк підготовчого провадження, з урахуванням його продовження на 30 днів, закінчується 25.02.2021 р., що унеможливлює відкладення розгляду справи на цій стадії процесу.

22 лютого 2021 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 158-165), до якого долучено заяву про зменшення позовних вимог з додатками від 19.02.2021 р., відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Рівненській області, відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, копію відповіді на адвокатський запит.

Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року розгляд справи відкладено на 1 березня 2021 року.

22 лютого 2021 року, після судового засідання, від представника позивача на адресу суду надійшов оригінал клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (а.с. 176-212), до якого долучено заяву про зменшення позовних вимог з додатками від 19.02.2021 р., відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Рівненській області, відповідь на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, копію відповіді на адвокатський запит. У відповіді на відзив Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області Товариство зазначило, що доводи, викладені у відзиві, спрямовані на те, щоб уникнути законної сплати відшкодування і жодним чином не вказують на неправомірність вимог позивача. Зокрема позивач зазначив, що дії слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції Полюховича І.В. щодо неправомірного та безпідставного накладення арешту на зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм, що належить Товариству, не є державним заборонним актом у розумінні положень чинного законодавства та договору поставки № 10/08-20 від 01.08.2020 та не можуть бути віднесені до форсмажорних обставин. Також позивач зазначив, що думка відповідача-1 щодо намагання позивача введення суду в оману шляхом надання доказу складського зберігання зерна у іншій кількості є хибною, оскільки у Акті № ОУ-0000095 здачі-прийняття робі (надання послуг) від 08.09.2020 р. зазначений обсяг таких послуг, який вимірюється у тонно-днях, а кількість розраховується як (кількість тон, переданих на зберігання) х (кількість днів зберігання), тому обсяг послуг зернового складу по зберіганню 139 171 кг зерна протягом 35 днів становить саме 4 870,985. Також безпідставним є твердження щодо не надання доказів оплати послуг із зберігання зерна, що спростовується доданою до позовної заяви та наявного у матеріалах справи копією платіжного доручення № 17 листопада 2020 р. У відповіді на відзив Головного управління Національної поліції в Рівненській області Товариство зазначило, що доводи, викладені у відзиві, спрямовані на те, щоб уникнути законної сплати відшкодування і жодним чином не вказують на неправомірність вимог позивача. Зокрема позивач зазначив. що розмір шкоди визначався виходячи з витрат, які були понесені для зберігання належного Товариству майна, щодо якого було неправомірно застосовано арешт, та реальних збитків і доходи, які були б реально одержані за звичайних обставин, якби право власності не було порушене (упущена вигода).

Оскільки у судовому засіданні 22 лютого 2021 року представник позивача відмовився від заяви про зменшення позовних вимог та просив заяву про зменшення позовних вимог не розглядати, відтак позовні вимоги розглядаються судом без урахування заяви про зменшення позовних вимог.

Крім того 22 лютого 2021 року, після судового засідання, від Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" на адресу суду надійшли пояснення щодо позову (в порядку ст. 168 ГПК України) з додатком (а.с. 215-217). В даних поясненнях третя особа на стороні позивача зазначила, що позовні вимоги Товариства, викладені у заяві до ГУ НП В Рівненській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди обґрунтованими, законними та справедливими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Зокрема третя особа на стороні позивача зазначила, що відповідно до умов договору поставки від 1 серпня 2020 року № 10-08/20 Товариство несвоєчасно виконало свої зобов`язання у повному обсязі, поставивши замовлений товар у кількості 139,171 т за узгодженою адресою лише 8 вересня 2020 року, тобто із простроченням на 34 дні. У зв`язку із чим Товариству було пеню в розмірі 1% від вартості непоставленого товару, за кожний день прострочення в сумі 255 517 грн 96 коп.

26 лютого 2021 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на адресу суду надійшли заперечення від 24.02.2021 р. № 04-08/72 з доказами надіслання учасникам справи (а.с. 220-223). У заперечення Казначейство зазначило, що у Дорученнях № 1062 та № 1081, які підтверджують фактичне перерахування Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" у безготівковій формі коштів на користь Товариства у призначеннях платежу вказано, що оплата проводиться за Договором від 10.08.2020, тоді як до позовної заяви долучено Договір від 01.08.2020. Позивачем не додано доказів відсутності у сторін укладених між собою однотипних договорів (з однаковими номерами), а тому відсутні підстави вважати, що вищевказані документи сформовані з метою оплати послуг за Договором, на предмет (товар) якого було накладено арешт. Також зазначено, що враховуючи дату відкриття кримінального провадження - квітень 2020 року Товариство було обізнано про те, що проводиться досудове розслідування за ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становище в особливо великих розмірах або організованою групою) та ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (зловживання владою або службовим становищем), а тому укладаючи договір поставки № 10/08-20 від 01.08.2020 могло передбачити настання для себе негативних наслідків, діючи, при цьому, на власний ризик. Також відповідачем-2 зазначено, що Казначейство не уособлює Державу як "власника" і відповідних бюджетних коштів, а тому на Казначейство не може бути покладено обов`язок по відшкодуванню шкоди, яка була заподіяна позивачу. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади - Державну казначейську службу України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Крім того відповідач-2 зазначив, що Товариством не надано належних, достатніх та допустимих доказів завдання юридичній особі матеріальної шкоди. Позивачем не зазначено, яким саме чином дії (бездіяльність) державних органів потягнули за собою ті чи інші об`єктивні наслідки для юридичної особи та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і ймовірним протиправним діянням її заподіювачів та вини останніх в її заподіянні.

Ухвалою суду від 1 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 18 березня 2021 року.

У судовому засіданні 18 березня 2021 року представник Товариства підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 18 березня 2021 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник Казначейства та третьої особи на стороні відповідачів у судовому засіданні 18 березня 2021 року позов заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група", у судове засідання 18 березня 2021 року не з`явилася, про дату, час і місце даного засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується, наявним в матеріалах справи, рекомендованим повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення № 228 (а.с. 233). В той час, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи належне повідомлення третьої особи на стороні позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група", про судове засідання, призначене на 18.03.2021 р., суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності останньої.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства, відповідача-1, Казначейства та третьої особа на стороні відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Полюховича І.В. перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 08.04.2020 р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 6 серпня 2020 року в ході досудового розслідування цього кримінального провадження задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області Полюховича І.В., погоджене із заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного звинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Рівненської області та накладено арешт на зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм, власником якого є Приватне акціонерне товариство "Троянівське", , юридична адреса: м. Київ, Подільський район, вул. Борисоглібська, 15-в, шляхом заборони права відчуження та розпорядження.

Майно, на яке суд наклав арешт, було виявлено слідчим СУ ГУНП в Рівненській області 05.08.2020 в ході обшуку приміщень та споруд на земельній ділянці із кадастровим номером :06:003:0144 по вул. І.Франка, село Верхів Острозького району Рівненської області, які на праві приватної власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006", , яке, у своє чергу, надавало позивачеві послуги складського зберігання зерна на підставі відповідного Договору № 03/30-07-зб від 30.07.2020 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 6 серпня 2020 року, якою накладено арешт на зерно, власником якого є Товариство у кримінальному провадженні № 0000047 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.364 КК України, скасовано 2 вересня 2020 року ухвалою Рівненського апеляційного суду.

Як зазначає позивач, протягом проміжку часу з 06.08.2020 року по 08.09.2020 року включно, арештоване зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм знаходилося на зберіганні ТзОВ "ІДЕК 2006" (що підтверджується Актом № ОУ-0000095 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 08.09.2020 р.), яке, згідно листа ТзОВ "ІДЕК-2006" вих.№ 06/08-20-5 від 6 серпня 2020 року, було позбавлено можливості здійснювати операції з переоформлення вказаної пшениці у зв`язку із дією вищезазначеного заходу забезпечення кримінального провадження.

Також позивач зазначає, що як наслідок, 08.09.2020 року ТзОВ "ІДЕК-2006" було виставлено Товариству рахунок № СФ - 0000145 на оплату зберігання зерна пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм у розмірі 9 741 грн 97 коп. (рахунок-фактура № СФ-0000145 від 08.09.2020 р.), що є додатковими витратами позивача на оплату послуг (32 дня складського зберігання арештованого майна), надання яких спричинене незаконним рішенням відповідача-1.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, між Товариством (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" (далі -покупець) укладено договір поставки № 10/08-20 від 01.08.2020 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити зерно с/г продукції.

Відповідно до Специфікації № 4 від 01.08.2020 р., що є невід`ємною частиною зазначеного договору, постачальник зобов`язався поставити 140 тон пшениці загальною вартістю 756 000 грн 00 коп. з базисом поставки ЕХW франко-склад за адресою місцезнаходження: ТзОВ "ІДЕК - 2006", Рівненська обл., село Верхів, вул. Центральна, буд. 22, не пізніше 06.08.2020 року.

Однак, як зазначає позивач товар було передано із затримкою у 32 дні, після зняття незаконно та безпідставно накладеного арешту на зерно Товариства (трьохсторонній акт приймання-передачі № ІД від 08.09.2020 р.), тому, у зв`язку з порушенням строку поставки товару, Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" утримано за рахунок Товариства штрафну санкцію в розмірі 1 % від вартості партії недопоставленого товару за кожен день такого прострочення з 06.08.2020 по 08.09.2020 року, що становить 257 040 грн 00 коп.

Відтак, як зазначає позивач розмір збитків, завданих Товариству у вигляді об`єктивного зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником, становить загалом 266 781 грн 97 коп., з яких:

- 9 741 грн 97 коп. - вартість зберігання зерна пшениці урожаю 2020 року;

- 257 040 грн 00 коп. - штраф за порушення строку поставки товару за господарською угодою.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Рівненській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок № 1104) визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За статтею 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як вбачається з матеріалів справи, власником майна, на яке суд наклав арешт у кримінальному провадженні № 0000047 є Товариство.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Рівненській області, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

При цьому суд зазначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

В даному випадку накладення арешту на майно, на зерно пшениці урожаю 2020 року, заліковою вагою 139 171 кілограм, який скасований ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 2 вересня 2020 року, свідчить про протиправність обмеження Товариства у здійснення права власності щодо належного йому майна.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2020 р. Товариство зверталося до відповідача-1 із письмовою вимогою щодо відшкодування збитків, понесених внаслідок незаконних дій СУ ГУНП в Рівненській області в особі Полюховича І.В. на загальну суму 266 781 грн 97 коп., що проявилося в оплаті зберігання арештованого зерна пшениці урожаю 2020 року заліковою вагою 139 171 тонн, протягом усього строку дії арешту, та сплаті неустойки за порушення строку поставки товару, яка залишена без відповіді та задоволення.

Розглядаючи доводи відповідачів щодо необґрунтованості та недоведеності розміру завданої шкоди, суд виходить з того, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд в силу приписів частини першої статті 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини викладаються в судовому рішенні з посиланням на докази, на підставі яких їх встановлено.

Позивачем здійснено розрахунок розміру збитків, виходячи з вартості зберігання зерна пшениці урожаю 2020 року в сумі 9 741 грн 97 коп. та нарахованого товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" штрафу за порушення строку поставки товару за господарською угодою в сумі 257 040 грн 00 коп.

В той час, як вбачається з матеріалів справи 22 жовтня 2020 року між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська фермерська група" укладено угоду № 1 про залік зустрічних однорідних вимог, згідно якої вбачається, що сума штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки № 10/08-20 від 01.08.2020 р. становить 255 517 грн 96 коп.

Відтак, суд вважає, що Товариством документально доведений розрахунок збитків становить 265 259 грн 93 коп.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001, за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2000 рік та статті 25 Закону України Про Державний бюджет України на 2001 рік (справа про відшкодування шкоди державою), також визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.

Як встановлено статтею 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Також, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожна людина, права і свободи якої викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном передбачено статті 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин, відшкодування шкоди позивачу підлягає за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого, у спірних правовідносинах, є Державна казначейська служба України.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.11.2019 р. у справі 242/4741/16-ц, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 5 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання відповідачів по справі у відзивах на позовну заяву спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено факт порушення його прав у вигляді заподіяння майнової шкоди, а тому позовні вимоги позивача про стягнення шкоди в сумі 266 781 грн 97 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 265 259 грн 93 коп. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Троянівське" про стягнення 1 522 грн 04 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області, слід відмовити.

У позовній заяві Товариством наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, які складаються із суми сплаченого судового збору за подання даного позову у розмірі 4 001 грн 74 коп.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

В той час, до матеріалів справи позивачем долучено платіжне доручення від 13 листопада 2020 року № 5521 про сплату судового збору за подання даної позовної заяви в розмірі 4 001 грн 74 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку, що витрати по оплаті судового збору слід покласти на відповідача-1, Головне управління Національної поліції в Рівненській області, пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 3 978 грн 90 коп.

Доводи відповідача-1 щодо судового збору, викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ст. ст. 73-79, 91, 123, 129, 202, 222, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Троянівське" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 15-В, ) 265 259 (двісті шістдесят п`ять тисяч двісті п`ятдесят дев`ять) грн 93 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Хвильового, буд. 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Троянівське" (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 15-В, ) 3 978 (три тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) грн 90 коп. - витрат по оплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Троянівське" про стягнення 1 522 грн 04 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області, - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 29 березня 2021 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 6 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 15-В);

3 - відповідачу-1 (33028, м. Рівне, вул. Хвильового, буд. 2);

4 - відповідачу-2 (33028, м. Рівне, вул. С. Петлюри, буд. 13);

5 - третій особі на стороні позивача (35325, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Шубків, вул. Незалежності, буд. 17);

6 - третій особі на стороні відповідачів (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6).