ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5738/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕХО", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод", м. Дніпро

про розірвання договору поставки, повернення безпідставно набутого майна

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Волювач М.В.

Представники:

від позивача: Веремєєв О.О. дов. б/н від 01.02.2021 представник

від відповідача: Корсун С.О. дов. № 100 від 21.12.2020 представник

ПРОЦЕДУРА

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕХО" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" та просить суд:

- визнати договір між ТОВ "ВЕХО" та ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" № 233/2020 від 16.04.2020 таким, що розірваний в судовому порядку;

- зобов`язати ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" повернути ТОВ "ВЕХО" безпідставно набуте майно, а саме вапняк флюсовий фракції 0-3 мм. у розмірі 1 335,27 тонн шляхом подачі навантажених власних (орендованих) вагонів на станцію Закупне під розвантаження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.12.2020.

08.12.2020 представник відповідача подав відзив на позов.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2020 відкладено підготовче засідання на 12.01.2021.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.01.2021 відкладено підготовче засідання на 27.01.2021.

14.01.2021 представник позивача подав відповідь на відзив.

14.01.2021 представник позивача подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог, в якому просить суд:

- визнати договір між ТОВ "ВЕХО" та ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" № 233/2020 від 16.04.2020 таким, що розірваний в судовому порядку;

- зобов`язати ПрАТ "Дніпровський металургійний завод" повернути ТОВ "ВЕХО" безпідставно набуте майно, а саме вапняк флюсовий фракції 0-3 мм. у розмірі 1 112,73 тонн шляхом подачі навантажених власних (орендованих) вагонів на станцію Закупне під розвантаження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 закрито підготовче провадження та справа призначено до судового розгляду по суті на 24.02.2021.

Протокольною ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.02.2021 оголошено перерву до 04.03.2021.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.03.2021 відкладено судове засідання на 25.03.2021.

У судовому засіданні 25.03.2021 було розглянуто справу по суті: заслухано виступ позивача та відповідача, встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи. Під час судових дебатів позивач просив позов задовольнити повністю, з підстав, викладених у заявах по суті, відповідач просив у позові відмовити, з підстав, викладених у заявах по суті.

У судовому засіданні 25.03.2021 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частини.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладена у позові

Позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору № 233/2020 від 16.04.2020. Так, відповідач лише частково оплатив поставлений товар, у зв`язку з чим заборгованість становить 450 654,00 грн.

Позивач зазначає, що невиконання відповідачем умов договору порушує його права та інтересу, тому просить суд визнати договір № 233/2020 від 16.04.2020 розірваним в судовому порядку на підставі статті 651 Цивільного кодексу України та 188 Господарського кодексу України.

Також, позивач вважає, що оскільки ним заявлено вимогу про розірвання договору, тому відповідач утримує поставлений йому товар безпідставно, та просить зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуте майно, а саме вапняк флюсовий фракції 0-3 мм. у розмірі 1 112,73 тонн шляхом подачі навантажених власних (орендованих) вагонів на станцію Закупне під розвантаження, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вказує на те, що позивачем - 16 квітня 2020 року, до укладення Договору на постачання продукції № 233/2020, були проведені загальні збори акціонерів ПрАТ «ДМЗ» на яких було вирішено вжити заходів щодо відновлення платоспроможності Товариства шляхом ініціювання процедури санації до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Тобто, ще до укладення договору з позивачем у відповідача був намір ініціювати процедуру санації, тому на думку позивача, відповідач взагалі не мав наміру виконувати укладений між сторонами договір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2020 (справа № 904/3325/20) план санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство був затверджений та введено досудову санацію боржника на строк, передбачений планом санації Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод".

Позивач вказує, що запровадження процедури досудової санації та затвердження господарським судом плану санації не може вважатися реалізацією позивачем права на судовий захист.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позов

Відповідач зазначає, що рішенням річних загальних зборів акціонерів ПрАТ «ДМЗ» від 16.04.2020 визнано доцільним вжити заходи з метою відновлення платоспроможності Товариства і запобіганню банкрутства шляхом ініціювання процедури санації до відкриття провадження у справі про банкрутство.

22.06.2020 загальними зборами кредиторів ПрАТ «ДМЗ» прийняте рішення про схвалення плану санації до відкриття провадження у справі про банкрутство.

План санації передбачає порядок задоволення боржником зобов`язань на умовах відстрочення виконання зобов`язань строком на 2 роки з дня затвердження судом зазначеного плану санації та задоволення вимог кредиторів впродовж 1 року поквартально рівними частинами.

31.07.2020 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3325/20 затверджено план санації ПрАТ «ДМЗ» до відкриття провадження у справі про банкрутство, який є обов`язковим для усіх кредиторів, включених до нього.

Заборгованість ПрАТ «ДМЗ» перед ТОВ «ВЕХО» згідно Договору № 233/2020 від 16.04.2020 на суму 450 654,00 грн, включена до плану санації ПрАТ «ДМЗ» до відкриття провадження у справі про банкрутство і буде погашена на умовах передбачених планом санації.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі № 904/3325/20 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2020 залишено без змін.

Частиною 10 статті 5 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що затверджений господарським судом план санації є обов`язковим для всіх кредиторів, вимоги яких включені до плану санації.

Тому, затверджений господарським судом план досудової санації передбачає новий порядок та строки погашення вимог кредиторів, тобто замінює первісне зобов`язання (за яким строк виконання вже настав), і яке існувало між сторонами на нове зобов`язання (відстрочення виконання зобов`язання та його розстрочення), тобто трансформує його в зобов`язання за яким строк виконання ще не настав.

При цьому, угода/правочин за яким у боржника та кредитора виникли зобов`язання припиняє свою дію на строк досудової санації, адже документом на підставі якого у сторін, наразі, наявні взаємні права та обов`язки є план досудової санації.

Відповідач уважає, що відбулась новація відповідно до статті 604 Цивільного кодексу України.

Відтак, в діях відповідача відсутнє істотне порушення умов договору № 233/2020 від 16.04.2020 щодо оплати заборгованості у розмірі 450 654.00 грн, оскільки на даний час строк є таким, що не настав, та як наслідок, відсутності підстави для його розірвання в судовому порядку.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач зазначає, що новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання (наведена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13).

В той самий час, розділом V «Задоволення вимог кредиторів» плану санації Відповідача прямо встановлюється, що вимоги кредиторів погашаються шляхом відстрочки виконання зобов`язань строк виконання яких настав терміном на 2 роки, а задоволення таких вимог здійснюється протягом 1 року, тобто шляхом встановлення порядку погашення простроченої кредиторської заборгованості Боржника, за вже існуючими зобов`язаннями, що не передбачає заміну зобов`язань кредиторів (Позивача) на будь яке інше зобов`язання в порядку статті 604 ЦКУ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

16.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕХО" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" (покупець) було укладено договір № 233/2020 (арк.с.19).

Згідно пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Відповідно до пункту 1.2 договору, номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в специфікаціях (додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна товару встановлюється та узгоджується сторонами відповідно до пункту 1.2 договору.

Сторонами було підписано специфікацію № 1 від 16.04.2020 (арк.с.22), в якій узгодили конкретний асортимент, кількість, вартість, строк поставки та оплати товару, що поставляється позивачем.

На виконання умов договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 537 759,00 грн (вапняк флюсовий - 1 327,8 тон), що підтверджується підписаними обома сторонами видатковими накладними (арк.с.23-27).

Згідно пункту 4.1 договору, оплата вартості партії товару здійснюється в гривнях, на розрахунковий рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі, на умовах оплати узгоджених сторонами у відповідній специфікації (додатках) до цього договору.

Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата товару, що поставляється за цим договором, здійснюється покупцем на умовах: відстрочки платежу протягом 30 календарних днів від дати поставки товару.

Відповідачем було частково оплачено поставлений товар на загальну суму 87 105,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (арк.с.40-41).

Позивачем на адресу відповідача 29.05.2020 була направлена претензія № 154 (арк.с.42), в якій просить оплатити заборгованість у розмірі 450 654,00 грн.

31.07.2020 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3325/20 затверджено план санації ПрАТ «ДМЗ» до відкриття провадження у справі про банкрутство, який є обов`язковим для усіх кредиторів, включених до нього.

Планом визначено порядок задоволення вимог кредиторів у розмірі 1 207 461 399,34 грн, на умовах відстрочки виконання зобов`язань. Відстрочка виконання зобов`язань встановлюється строком на 2 роки від дня затвердження судом цього Плану санації, а задоволення вимог кредиторів здійснюється протягом 1 року поквартально рівними частинами.

Заборгованість ПрАТ «ДМЗ» перед ТОВ «ВЕХО» згідно Договору № 233/2020 від 16.04.2020 на суму 450 654,00 грн, включена до плану санації ПрАТ «ДМЗ» до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі № 904/3325/20 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.07.2020 залишено без змін.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Згідно частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини поставки товару.

Щодо виконання договору та вимог про його розірвання

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати поставленого товару. Відповідно до пункту 4.1 договору та пункту 3 специфікації, строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Доказів сплати заборгованості у повному обсязі матеріали справи не містять.

Позивач просить суд визнати договір № 233/2020 від 16.04.2020 розірваним на підставі статтей 651 Цивільного кодексу України та 188 Господарського кодексу України та 651 Цивільного кодексу України.

Пунктом 13.5 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно частини 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договором не передбачено розірвання постачальником договору в односторонньому порядку.

Частиною 2 статті 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача із пропозицією про розірвання договору відповідно до статті 188 Господарського кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем не дотримано порядок розірвання договору, передбачений статтею 188 Господарського кодексу України.

Суд уважає, що наявність підстав для розірвання договору, передбачених статтею 651 Цивільного кодексу України не звільняє сторону від обов`язку дотриматись порядку розірвання такого договору, передбаченого статтею 188 Господарського кодексу України.

Тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо повернення безпідставно набутого майна

Позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.

Обираючи спосіб захисту своїх порушених прав позивач вказує, що відповідачем набуте майно (товар) безпідставно, оскільки позивачем заявлено вимогу про розірвання договору №233/2020. Тому на думку позивача він має підстави для обрання такого способу захисту, як зобов`язання відповідача повернути безпідставно набуте майно (товар).

Суд не погоджується з такою позицією позивача, з огляду на таке.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на підставі договору № 233/2020 від 16.04.2020.

Відтак, суд зазначає, що відповідачем було отримано товар на правовій підставі, тому до правовідносин сторін не можна застосовувати статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд зазначає, що позивач в частині вимог про витребування безпідставно набутого майна (товару) обрав неналежний спосіб захисту.

Належним способом захисту відповідно до частини 3 статті 692 Цивільного кодексу України є стягнення заборгованості з відповідача за поставлений та не оплачений товар.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо повернення безпідставно набутого майна.

Щодо інших аргументів сторін

Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що відбулась новація, з огляду на таке.

Частинами 1, 2, 4 статті 604 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Відтак, виходячи зі змісту вищезазначеної норми, новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання (наведена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13).

Так саме, Верховним Судом України у постанові від 09.09.2014 по справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012 (3-105гс14) було висловлено правову позицію про те, що характерним для новації є саме укладення нового зобов`язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов`язання, при цьому, нове зобов`язання укладається між тими ж сторонами.

Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи № 609/67/18 у постанові від 13 березня 2019 року (касаційне провадження № 61-43444св18), в ході аналізу норм статті 604 ЦКУ було зроблено висновок, що важливою умовою новації є наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, оскільки за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд із новим.

Аналіз наведених вище правових позицій Верховного суду та норм законодавства свідчить про те, що законодавство передбачає, що план санації Боржника може містити зокрема, заходи поновлення платоспроможності шляхом новації зобов`язань кредиторів (ч.2 ст.5 КУзпБ, ч.2.ст.51 КУзпБ), але при тому це повинно бути прямо передбачено умовами такого плану санації, а домовленість між Боржником та кредиторами повинна відповідати ознакам договору про новацію.

В той самий час, розділом V «Задоволення вимог кредиторів» плану санації відповідача прямо встановлюється, що вимоги кредиторів погашаються шляхом відстрочки виконання зобов`язань строк виконання яких настав терміном на 2 роки, а задоволення таких вимог здійснюється протягом 1 року, тобто шляхом встановлення порядку погашення простроченої кредиторської заборгованості Боржника, за вже існуючими зобов`язаннями, що не передбачає заміну зобов`язань кредиторів (Позивача) на будь яке інше зобов`язання в порядку статті 604 ЦКУ.

Частиною 10 статті 5 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що затверджений господарським судом план санації є обов`язковим для всіх кредиторів, вимоги яких включені до плану санації.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що відбулась новація.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

У пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Span" від 9 грудня 1994 р., визначено, що статтю 6 пункт 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень та детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Враховуючи наведене, суд уважає, що ним надано обґрунтування щодо аргументів кожної з сторін, які мали значення для правильного вирішення цієї справи.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому судовий збір у розмірі 8 861,81 грн слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕХО" (03055, м. Київ, провулок Тбіліський, буд. 4/10; ідентифікаційний код: 42214040) до Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" (49064, м. Дніпро, вул. Маяковського, 3; ідентифікаційний код 05393056) про розірвання договору поставки, повернення безпідставно набутого майна відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 8 861,81 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Центрального апеляційного господарського суду.

Оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційної система не почала функціонувати, відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи до господарського суду Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 01.04.2021

Суддя Я.С. Золотарьова