ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа№ 910/9576/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 17.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 (суддя Ковтун С.А., повний текст рішення складено 08.12.2020)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про стягнення 274 047,16 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" звернулось до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 274 047,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Як на підставу для розрахунку суми страхового відшкодування позивач послався на звіт № 11/20 від 29.01.2020 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" 265 273,20 грн. страхового відшкодування, 6524,10 грн. пені, 1321,95 грн. 3% річних, 927,91 грн. інфляційних втрат, 4110,71 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подала до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 та ухвалите нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" відмовити повністю за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Крім того скаржник зазначає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mercedes-Benz", державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 , складає 120 044,49 грн., на підтвердження чого надано до суду першої інстанції ремонтну калькуляцію № ДКЦВ-19506 від 12.03.2020., складену аварійним комісаром Утукіним О.О. за допомогою програмного забезпечення Audatex.

Вказує на те, що скаржник 09.06.2020 надіслав на адресу позивача заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 76 014,59 грн. Крім того скаржник перерахував позивачеві 23 985,41 грн. За таких обставин скаржник вважає, що виконав свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9018518 на суму 100000,00 грн.

Також вказує, що скаржник 01.07.2020 перерахував позивачеві 20044,49 грн., тобто скаржник виконав зобов`язання і за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2019.

13.01.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., суддів: Яковлєв М. Л., Куксов В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі № 910/9576/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через канцелярію Північного апеляційного господарського суду 28.01.2021 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.02.2021 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20, призначено справу до розгляду на 23.02.2021, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

18.02.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у відповідності до якого останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Крім того позивач зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог не відбулося, оскільки станом на дату складення відповідачем заяви від 09.06.2020 про зарахування зустрічних однорідних вимог не настав строк виконання зобов`язання приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес". Ремонтна калькуляція № ДКЦВ-19506 від 12.03.2020, складена аварійним комісаром Утукіним О.О. , не є належним доказом в розумінні Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки аварійний комісар особисто не оглядав колісний транспортний засіб, а також, вказує, що до вимоги від 31.01.2020 були додані всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування.

23.02.2021 в судовому засіданні було оголошено перерву до 17.03.2021.

01.03.2021 через відділ управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла відповідь на відзив у відповідності до якої останній заперечив проти доводів позивача викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати.

В судовому засіданні 17.03.2021 представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а оскаржуване рішення просив скасувати.

В судовому засіданні 17.03.2021 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляцій скарзі з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу поданого під час апеляційного провадження.

В судовому засіданні 17.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.05.2019 приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземного транспорту "Програма "Оптима", за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу, а саме: автомобіля "Mercedes-Benz", державний реєстраційний номер № НОМЕР_1 .

08.11.2019 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

У відповідності з постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_3 .

Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією автомобіля "Ford", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховані приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" за полісом № АМ/9018518 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2019 (ліміт відповідальності становить 100000,00 грн.) та за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 02.04.2019 (надалі - Договір-2), відповідно до умов якого ліміт відповідальності - 500000,00 грн., франшиза - 0 грн.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначає Закон України від 12.07.2001, № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідно до цього Закону оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу ст. 7 Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, у тому числі, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

У відповідності до звіту № 11/20 від 29.01.2020 про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість матеріального збитку складає 441 505,14 грн. (коефіцієнт фізичного зносу 0).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає доведеним, що оцінена шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди, становить 441 505,14 грн.

Позивачем складено страховий акт про виплату 309 303,10 грн.

Позивач, платіжними дорученнями від 28.11.2019 перерахував 287 800,00 грн. та 21 503,10 грн. відповідним станціям технічного обслуговування.

Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, -у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

ж) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

З матеріалів справи слідує, що позивач звернувся до відповідача з вимогою від 31.01.2020 (відповідач отримав цю вимогу 04.02.2020) про виплату страхового відшкодування у розмірі 309303,10 грн.

До вказаної вимоги позивач додав копії наступних документів:

договору добровільного страхування;

довідки про дорожньо-транспортну пригоду, постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2019;

повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку;

заяви на виплату страхового відшкодування;

паспорта, РНКОПП, посвідчення водія потерпілої особи та свідоцтва про реєстрацію ТЗ;

рахунку від 21.11.2019 від 22.11.2019;

звіту про оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу № 11/20 від 29.01.2020, страхового акта та розрахунку до нього;

платіжних доручень;

полісу ОСЦПВ (витяг з ЦБД МТСБУ), довіреності представника ПрАТ "СК "Юнівес".

Згідно з ст. 36.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи викладене, відповідач мав би до 05 травня 2020 року прийняти рішення.

У відповідності до платіжних доручень від 21.07.2020, відповідач відшкодував позивачеві 44029,90 грн.

Таким чином, не сплачена відповідачем позивачу сума страхового відшкодування складає 265 273,20 грн., та у відповідності до висновку суду першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, вимоги позивача у вказаній частині про стягнення з відповідача зазначеної суми підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 38.2.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 509 ЦК України, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

З вищевикладеного випливає, що обов`язок відповідача зі сплати страхового відшкодування ґрунтується на приписах актів цивільного законодавства. Цей обов`язок є простроченим.

Відповідно до п. 36.5 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок позивача, вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню та стягненню з відповідача в сумі 6 524,10 грн. пені за період з 06.05.2020 по 26.06.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що у відповідача виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування, тобто виникло грошове зобов`язання, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 625 ЦК України. Ця норма встановлює відповідальність за порушення будь-якого грошового зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, в тому числі і такого, що не засновано на договорі.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок позивача, вважає його арифметично вірним та таким, що підлягає задоволенню та стягненню з відповідача в сумі 927,91 грн. інфляційних втрат, 1321,95 грн. 3% річних за період з 06.05.2020 по 26.06.2020.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 02.02.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 у справі №910/9576/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/9576/20 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.03.2021.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв