ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року Справа № 923/1062/14 (923/960/20)

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., за участю секретаря судового засідання Мальцевій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", м.Київ

до відповідача: Публічне акціонерне товариство "Херсонський суднобудівний завод", м.Херсон

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Укргазвидобуток", м.Київ

про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" - Казанцева С.А., адвокат (посвідчення № 537 від 25.04.2012р.), договір № 10/08/09/2020/1 від 08.09.2020р., ордер ХС № 018946 від 09.09.2020р.

від відповідача: ліквідатор арбітражний керуючий Менчак В.В., посвідчення №590 від 20.03.2013р.

третя особа: Колесніченко А.Л., адвокат, посвідчення № 001392 від 13.07.2018р., довіреність від 12.03.21р.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Укргазвидобуток" про визнання правочину недійсним.

Ухвалою суду від 30.09.2020р. позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

19.10.2020р. до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано нову редакцію позовної заяви та відповідні докази.

Ухвалою господарського суду від 26.10.2020р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" прийнято до розгляду та відкрито відокремлене провадження в межах справи № 923/1062/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод", ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобуток", призначено підготовче засідання по справі на 26.11.2020 року, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.

Також ухвалою від 26.10.2020р. частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у відповідача Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" належним чином завірені копії оспорюваних правочинів: від 11.03.2014р. (Договір банківського рахунку від 07.12.2012р. № 1-53800/243803) щодо припинення зобов`язань за Кредитним договором № 0041/12/38-KL від 17.12.2013р. в частині суми заборгованості в розмірі 954890,55 євро та 10929763,20 грн. зарахуванням зустрічних однорідних вимог; від 11.03.2014р. (Генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку від 30.12.2013р. № 25) щодо припинення зобов`язань за Кредитним договором № 0041/12/38-KL від 17.12.2013р. в частині суми заборгованості в розмірі 1248600,29 євро зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

10.11.2020р. ліквідатором ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" подано витребувані судом докази.

13.11.2020р. ліквідатором відповідача подано відзив на позовну заяву, 23.11.2020р. третьою особою подані пояснення.

Ухвалою суду від 26.11.2020р. за клопотанням представника позивача підготовче засідання відкладено на 16.12.2020р.

07.12.2020р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, 15.12.2020р. - заперечення на пояснення третьої особи.

Ухвалою від 16.12.2020р. продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 20.01.2021р.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Сулімовської М.Б. в період з 12.01.2021р. по 03.02.2021р. судове засідання, призначене на 20.01.2021р., не відбулося.

16.01.2021р. позивач ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на подання доказів.

26.01.2021р. в обґрунтування даного клопотання заявником подано додаткові докази.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді в період з 12.01.2021р. по 03.02.2021р. означені матеріали передані на розгляд судді 04.02.2021р.

Ухвалою від 08.02.2021р. суд задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" від 13.01.2021р. про поновлення строку на подання доказів, поновив строк на подання доказів та ухвалив про залучення до матеріалів справи № 923/1062/14 (923/960/20) копії Договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.03.2014 року та копії Додатку №1 до цього договору "Порядок компенсації відступленого права вимоги", укладені між ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" та ПАТ "Укргазвидобуток".

Також ухвалою від 08.02.2021р. суд ухвалив провести підготовче провадження у справі №923/1062/14 (923/960/20) у розумні строки та призначив підготовче засідання по справі на 24.02.2021р.

19.02.2021р. ліквідатором ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" подано заперечення (відзив на відповідь на відзив) та клопотання про поновлення строку на його подання.

Ухвалою від 22.02.2021р. задоволено клопотання ліквідатора ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" про поновлення строку на подання заперечення (відзиву на відповідь на відзив), поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на подання до суду заперечення, заперечення (відзив на відповідь на відзив) ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" № 18/02/2021-1Б від 18.02.2021р. та додані до нього докази залучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 24.02.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 923/1062/14 (923/960/20), призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 17.03.2021р.

В судове засідання з`явились представники сторін.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги вважають необґрунтованими, просять відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

За приписами ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 17.03.2021р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" звернувся до господарського суду із позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство "Укргазвидобуток" про визнання правочину недійсним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позовній заяві (в редакції, поданої до заяви від 15.10.2020р. про усунення недоліків позовної заяви (т.1 а.с.201-207) та його представник в судовому засіданні зазначає, що відповідно до умов Договору №0002/19/7 про відступлення прав вимоги від 26.03.2019р., укладеного між позивачем та ПАТ "Банк Форум", ТОВ "Фінансова компанія "ВЕСТА" є Новим кредитором ПАТ "ХСЗ" за Кредитним договором № l-0041/12/38-KL від 17.12.2012р., та за всіма договорами забезпечення.

Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Фінансова компанія "Веста" за № 06/08-2019 від 06.08.2019 року було прийнято рішення перейменувати ТОВ "Фінансова компанія "Веста" на ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", отже останнє є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ "Фінансова компанія "Веста".

Так на підставі укладеного між Банком та ПАТ "ХСЗ" Кредитного договору № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2013 року банк зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді відкритої невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 6880206 Євро для поповнення оборотних коштів, із строком повернення до 01.10.2013р. та сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 11,5% річних.

В подальшому в Кредитний договір за взаємною згодою сторін вносились зміни, що відображено у відповідних угодах.

Факт видачі передбаченої умовами кредитного договору суми кредиту підтверджено копіями заявок відповідача на видачу вибірок, що свідчить про виконання Банком зобов`язань по кредитному договору щодо надання кредитних коштів згідно наданих позичальником заявок.

В свою чергу, відповідач договірні зобов`язання в частині своєчасної сплати процентів за користування кредитом виконував з порушенням встановлених між сторонами домовленостей, наслідком чого стало утворення станом на 11.04.2014р. простроченої заборгованості по нарахованих і несплачених процентах в розмірі 19709,48 Євро.

Зважаючи на цю обставину, банк направив позичальнику лист за вх.№ 1186/32 від 15.04.2014р. з вимогою про погашення боргу по процентах та сплату пені за прострочку їх оплати, яка була одержана ПАТ "ХСЗ" 18.04.2014р.

Зазначені вимоги відповідачем не виконані.

Як стверджує позивач, наслідком порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором стало утворення кредитного боргу, розмір якого станом на 23.07.2014р. складає 2309942,21 Євро, що по курсу Національного банку України, станом на 23.07.2014р. становить 36440597 грн. 28 коп., у тому числі: 2203544,57 Євро - борг по кредиту; 84469,20 Євро - прострочення заборгованості по нарахованих процентах; 19005,57 Євро - поточна заборгованість по нарахованих процентах; 2922,87 Євро - пеня за простроченим кредитом та процентах. Окрім того, за відповідачем рахується борг в сумі 20000 грн. по комісії за управління кредитом.

Враховуючи такі обставини, у 2014 році Банк звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовом про стягнення з відповідача ПАТ "ХСЗ" заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 28.08.2014р. у справі № 923/1116/14 позовні вимоги банку задоволені у повному обсязі та стягнута вищевказана заборгованість, при цьому в суді першої інстанції відповідач ПАТ "ХСЗ" не подавав заперечень щодо заборгованості та, власне, щодо зобов`язань за Кредитним договором.

Проте, за результатами розгляду апеляційної скарги постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 року, залишеною без змін Вищим господарським судом України згідно постанови від 03.03.2015 року, рішення Господарського суду Херсонської області було скасовано та відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості.

Під час апеляційного та касаційного перегляду було встановлено, що "факт наявності заборгованості за Кредитним договором № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2012р. у розмірі 2212695,40 Євро, що є еквівалентом 28394101,73 грн. згідно курсу НБУ та 20000, 00 грн. належним чином не доведена, а її відсутність є документально підтверджена.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач (Банк) має зобов`язання по Договорам, а саме згідно з Генеральним договором банківського вкладного /депозитного рахунку № 25 від 30.12.2013р., згідно Договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. станом на 11.03.2014р. Факт повідомлення про дострокове розірвання договорів банківських вкладів від 26.02.2014р. та заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог вказує на повне дострокове погашення відповідача перед позивачем 11.03.2014р. заборгованості по поверненню кредитних коштів та заборгованості за нарахованими процентами по Кредитному договору у розмірі 2203544,57 Євро. Нарахування подальших платежів за Кредитним договором після 11.03.2014 є безпідставним.

Докази надані відповідачем (повідомлення про припинення зобов`язання зарахуванням від 11.03.2014р., повідомлення про дострокове розірвання договорів банківського вкладу від 26.02.2014р.) містять печатку банку та номер вхідної кореспонденції.".

Позивач стверджує, що, фактично суду були надані не відомі стороні позивача документи, які свідчать про нібито припинення зобов`язання за Кредитним договором в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому позивач зауважує, що судом не досліджувались обставини дійсності одностороннього правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог.

Також в межах провадження у справі про банкрутство ПАТ "ХСЗ" №923/1062/14 Банк звернувся до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.05.2017р., залишеню без змін судом касаційної інстанції, за результатами розгляду кредиторських вимог Банку відмовлено у задоволенні апеляційної скарги та кредиторські вимоги не включені до реєстру кредиторів боржника-банкрута ПАТ "ХСЗ".

Основні висновки суду ґрунтуються знову ж таки на припиненні зобов`язань у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі повідомлення ПАТ "ХСЗ" від 11.03.2014р. про припинення зобов`язань по кредитному договору від 17.12.2012р. № 1-0041/12/38KL у розмірі 28414101,73 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно з Генеральним договором банківського вкладного (депозитного) рахунку від 30.12.2013р. №25 у розмірі 16022487,17 грн. та згідно з Договором банківського рахунку від 07.12.2012р. № 1-53800/243803 у розмірі 21183261,54 грн.

При цьому, як стверджує позивач, дійсність правочину щодо припинення зобов`язань та його відповідність нормативно-правовим актам судами не досліджувалась.

З огляду на вищевикладені обставини, між Банком, повним правонаступником якого є позивач по даній справі, та ПАТ "ХСЗ" виникли спірні правовідносини щодо вчиненого правочину про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних грошових вимог, при цьому правонаступник Банку ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не погоджується з тим, що правочин щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних грошових вимог є дійсним, оскільки є підстави вважати, що такий правочин не відповідає вимогам законодавства.

Так позивач, з посиланням на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.10.2018р. у справі № 914/3217/16, зазначає, що у разі, коли зобов`язання сторін за договорами підлягають виконанню у різних валютах (євро та доларах США відповідно), такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які не є рівнозначними.

Також позивач ставить під сумнів укладений між ПАТ "ХСЗ" та ПАТ "Укргазвидобуток" Договір відступлення прав вимоги (цесії) від 11.03.2014р., вважає що він був укладений на безоплатній основі, що підтверджує його недійсність та ставить під сумнів вимоги, які виникли на його підставі, а саме зустрічні вимоги за банківським рахунком від 07.12.2012р. №1-53800/243803, заборгованість за яким складає 954890,55 Євро та 10929763,20 грн.

Зауважує, що право вимоги за Договором банківського рахунку від 07.12.2012 року № 1-53800/243803 у ПАТ "ХСЗ" виникло, в тому числі, на підставі нібито укладеного Договору відступлення права вимоги (цесїї) від 11.03.2014 року, що укладений ПАТ "ХСЗ" з Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобуток".

В цьому аспекті позивач звертає увагу, що ПАТ "ХСЗ" сам визнав те, що фактично правочин є недійсним, оскільки після фактичного нібито направлення повідомлень Банку про припинення зобов`язань зарахуванням однорідних вимог, 15.07.2014 року (вже після нібито проведеного зарахування), подає Уповноваженій особі фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" заяву про визнання кредитором за зобов`язаннями, які виникли саме на підставі вказаних договорів банківського рахунку та вкладу (з врахуванням невідомої суми грошових вимог за договором відступлення права вимоги (цесїї), що укладений з ПАТ "Укргазвидобуток").

Крім того, листом 04.03.2014р. за вих. № 976-60/3.1 ПАТ "ХСЗ" було повідомлено про те, що право вимоги за кредитом було передано в заставу Національному банку України.

Отже, укладення правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ "ХСЗ" не відповідає нормам діючого законодавства та умовам договорів застави майнових прав, оскільки не було отримано письмової згоди Заставодержателя (НБУ) на правочин щодо зарахування однорідних грошових вимог, не повідомлялось про погашення заборгованості за кредитами рефінансування, в забезпечення яких були укладені договори застави.

Також зауважує, що правочини щодо зарахування однорідних грошових вимог не могли бути укладенні у березні 2014 року вже під час проблем з ліквідністю в ПАТ "Банк Форум" та неможливістю виконання зобов`язань за рахунками фізичних осіб на крупні суми коштів. Враховуючи, що грошові кошти знаходились на рахунку Банку ще до введення тимчасової адміністрації, але, після того, як інформація про введення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк Форум" була розповсюджена за допомогою засобів масової інформації, а також враховуючи розмір цих коштів, який значно перевищує розмір гарантованих державою сум відшкодування, є всі підстави стверджувати, що укладення правочину, а також списання коштів з рахунків фізичних осіб відбулося б з єдиною метою, а саме, з метою задоволення ПАТ "ХСЗ" своїх вимог позачергово в обхід інших кредиторів ПАТ "Банк Форум".

Таким чином, ПАТ "ХСЗ" в обхід заборон діючого законодавства здійснив фактичне нібито припинення зобов`язань шляхом зарахування однорідних вимог, чим завдав збитків Національному банку України, в заставі якого перебувають ці права в забезпечення повернення державного кредиту рефінансування.

Звертає увагу на те, що згідно з п.3.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003р. № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003р. за № 1256/8577: Проведення розрахункових операцій за вкладними (депозитними) рахунками юридичної особи забороняється, крім операцій, пов`язаних з реалізацією майнових прав на суму вкладу (депозиту) відповідно до укладених договорів застави та законодавства України.

Отже, операція щодо списання коштів з депозитного рахунку та припинення зобов`язань зарахуванням однорідних вимог відповідача не на підставі договору застави, є недійсним, оскільки заборонена діючим законодавством України.

Крім того, у відповідності до вимог додаткової угоди № 9 від 17.12.2013 року, сторони дійшли згоди продовжити строк користування вибірками до 10.01.2016 року.

Разом з тим, умовами Кредитного договору передбачені виключні випадки, за якими проводиться зарахування однорідних грошових вимог та порядок проведення зарахування. Проте, станом на момент направлення нібито повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог строк виконання зобов`язань за кредитним договором не настав, в тому числі не дотримано порядку зарахування, що визначений умовами Договору.

За наведеного позивач вказує, що умови Договору не можуть суперечити чинному законодавства, проте, якщо сторони погодили лише певний формат роботи з кредитом (в тому числі припинення кредитних правовідносин виключно шляхом погашення), ці умови є обов`язковими для сторін і не передбачають диспозитивної дії, оскільки під час укладення кожна сторона була обізнана з порядком дій в будь-якому випадку.

Іншого порядку та посилань на норми ЦК України в кредитному Договорі не передбачено.

З урахуванням викладеного позивач, з посиланням на приписи ст.ст.203, 215 ЦК України, просить задовольнити позов та визнати недійсним з моменту укладення правочин, що укладений ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" 11.03.2014 року (Договір банківського рахунку від 07.12.2012 року № 1-53800/243803) з Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" щодо припинення зобов`язань за Кредитним договором № l-0041/12/38-KL від 17.12.2013р. в частині суми заборгованості в розмірі 954890,55 Євро та 10929763, 20 грн. зарахуванням зустрічних однорідних вимог; визнати недійсним з моменту укладення правочин, що укладений ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" від 11.03.2014 року (Генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку від 30.12.2013 року № 25) з Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" щодо припинення зобов`язань за Кредитним договором № l-0041/12/38-KL від 17.12.2013р. щодо суми заборгованості в розмірі 1248600,29 Євро зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач у заявах по суті справи та ліквідатор ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" в судовому засіданні зазначає, що станом на 11.03.2014 року відповідач мав заборгованість перед ПАТ "Банк Форум" на загальну суму 2212695,40 Євро та 20000 гривень. В той же час, ПАТ "Банк Форум" мав перед відповідачем зустрічні зобов`язання за Генеральним договором вкладного депозитного рахунку № 25 від 30.12.2013 року на суму 1248600,29 Євро, а за договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012 року на суму 954890,55 Євро.

Враховуючи наявну взаємну зустрічну заборгованість, на підставі статті 601 Цивільного кодексу України та статті 203 Господарського кодексу України відповідачем була подана заява про припинення вищезазначених взаємних зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Зауважує, що рішеннями апеляційної та касаційних інстанцій у справі № 923/116/14 за позовом ПАТ "Банк Форум" до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 1-0041/12/3 8-КХ від 17.12.2012 року було встановлено, що наявність заборгованості за кредитним договором № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2012 року ПАТ "Банк Форум" не доведена, а підтверджена наявність зобов`язань ПАТ "Банк Форум" перед відповідачем за Генеральним договором вкладного депозитного рахунку №25 від 30.12.2013р. та договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. Також, судом було встановлено, що твердження ПАТ "Банк Форум" про відсутність зарахування зустрічних однорідних вимог спростовується наявними доказами і не відповідають фактичним обставинам справи.

Також Господарським судом Херсонської області в межах справи про банкрутство відповідача ухвалою від 22.12.2014 року було відмовлено у визнанні вимог банку за Кредитним договором № 1- 0041/12/38-KL від 17.12.2012 року з тих же підстав, що і відповідно до постанови суду апеляційної інстанції по справі № 923/1116/14.

Відповідач наголошує, що не погоджується з позицією позивача відносно того, що

суди не розглядали під час розгляду вимог ПАТ "Банк Форум" питання недійсності правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. Так в постанові Одеського апеляційного господарського суду по справі № 923/1116/14 від 04.12.2014р. та постанові Вищого господарського суду України від 03.03.2015 року по цій же справі судами проведено аналіз правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, суди, зокрема, посилаються на статтю 193 Господарського кодексу України, статті 526, 629, 1058, 1066, главу 72, статті 599 та 601 Цивільного кодексу України. Отже, виходячи з тексту зазначених судових рішень, судами проаналізовано відповідність правовідносин діючому законодавству при здійсненні правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог і припинення зобов`язань сторін по взаємним вимогам.

Зауважує про безпідставність посилання позивача на практику Верховного Суду по справі № 914/3217/16 щодо того, що не можна вважати однорідними вимоги визначені в різних валютах, зокрема доларах і євро. Оскільки у випадку зарахування зустрічних однорідних вимог, проведених відповідачем 11.03.2014 року, як вимоги ПАТ "Банк Форум" до відповідача за Кредитним договором № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2012 року, так і вимоги відповідача до ПАТ "Банк Форум" за Договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012 року і за Генеральним договором вкладного депозитного рахунку № 25 від 30.12.2013 року виражені в одній валюті - Євро, що недвозначно випливає з цих договорів.

Звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що вимоги відповідача до ПАТ "Банк Форум" за Договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012 року виникли внаслідок укладення договору відступлення права вимоги з ТОВ "Укргазвидобуток", а також безпідставно зроблено висновок про неоплатність і недійсність договору з ТОВ "Укргазвидобуток", що тим самим свідчить про недійсність правочину щодо зарахування відповідно до заяви від 11.03.2014 року.

Наголошує, що відповідач мав лише один Договір про відступлення права вимоги (цесії) з ТОВ "Укргазвидобуток", договір від 11.03.2014 року, однак за цим договором відповідач не набував прав вимоги до ПАТ "Банк Форум", тим більше за договором банківського рахунку, а відповідач відступав частину своїх вимог до ПАТ "Банк Форум" на користь ТОВ "Укргазвидобуток". Однак, цей договір жодним чином не впливає на зарахування зустрічних однорідних вимог. Вимоги відповідача до ПАТ "Банк Форум" не ґрунтувались за цим договором, а цей договір не стосується прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідач звертає увагу на безпідставність тверджень позивача відносно того, що враховуючи передачу ПАТ "Банк Форум" прав по кредитному договору № l-0041/12/38-KL від 17.12.2012 року в заставу, зарахування зустрічних однорідних вимог за таким договором суперечить закону. Відповідач не був стороною правовідносин по договору застави майнових прав, тому ніяких зобов`язань щодо збереження предмету застави тощо у нього не виникало. Крім того, Заставодержатель до жодного з передбачених законом засобів захисту своїх інтересів не вдавався, а отже не вважав, що його інтереси якимось чином порушені.

Відповідач вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення пункту 3.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого Постановою правління НБУ № 516 від 03.12.2003 року, зокрема, що по депозитних (вкладних) рахунках заборонено проводити розрахункові операції, оскільки нормативний акт, на якій посилається позивач, регулює порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, тобто встановлює правила діяльності банків і правила проведення банками операцій по рахункам. Однак, положення, що регламентує внутрішньобанківські правила обліку та руху коштів по рахунках, жодним чином не можуть впливати на взаємні цивільні права і обов`язки банку і його контрагентів, зокрема, на способи виникнення і припинення цивільних прав і обов`язків.

Також відповідач не погоджується з позицією позивача відносно того, що у відповідача не наступив строк повернення коштів по Кредитному договору № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2012 року, що нібито робить неможливим зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки дані обставини вже досліджувались судами і постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі 923/1116/2014 від 04.12.2014 року вказані обставини (щодо правомірності проведення зарахування) були встановлені, що, відповідно до вимог ч.4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою звільнення відповідача від доказування.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив про сплив строку позовної давності по вимогам щодо визнання недійсним правочину щодо зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.03.2014 року між ПАТ "Банк Форум" та ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" за Генеральним договором вкладного депозитного рахунку № 25 від

30.12.2013 року та Договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012 року та Кредитним договором № 1-0041/12/38-КХ від 17.12.2012 року та просив суд врахувати цю обставину при винесенні рішення і відмовити у задоволенні позову.

Третя особа у поясненнях щодо позову та її представник в судовому засіданні позовні вимоги вважає безпідставними і необґрунтованими та зауважує, що позивач в обґрунтування необхідності залучення ПАТ "Укргазвидобуток" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, вказав, що між ПАТ "УГВ" та ПАТ "ХСЗ" 11.03.2014р. був укладений Договір відступлення прав вимоги (цесії), по якому за договором банківського рахунку від 07.12.2012р. №1-53800/243803 (надалі по тексту - Договір банківського рахунку) від ПАТ "УГВ" до ПАТ "ХСЗ" перейшло право вимоги до ПАТ "Банк Форум" в сумі 954890,55 Євро та 10929763,20 гривень, що не відповідає дійсності, оскільки такого договору відступлення прав вимоги між ПАТ "УГВ" та ПАТ "ХСЗ" не існує.

З приводу суті спірних правовідносин згідно позовної заяви, то ПАТ "УГВ" із загальновідомих джерел, а саме з офіційного веб-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень відомо про розгляд Господарським судом Херсонської області справи № 923/1116/14 про стягнення заборгованості відповідача перед банком, а також про розгляд грошових вимог банку в межах провадження у справі № 923/1062/14 про банкрутство відповідача.

Також, третій особі відомо, що 11.04.2016р. Господарським судом міста Києва по справі № 910/3712/16 було винесено рішення, за яким судом визнано припиненими зобов`язання ПАТ "ХСЗ" перед ПАТ "Банк Форум" за Кредитним договором та припинена іпотека за іпотечним договором, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором.

По вказаним судовим рішенням у справах № 923/1116/14, № 923/1062/14 та № 910/3712/16, які набрали законної сили, суди всіх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що всі зобов`язання ПАТ "ХСЗ" перед ПАТ "Банк Форум" за Кредитним договором повністю виконані, в тому числі, шляхом зарахування 11.03.2014р. зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором, Генеральним договором депозитного рахунку та Договором банківського рахунку згідно ст.601 ЦК України.

Згідно вказаних судових рішень Судами неодноразово повністю досліджувались обставини проведених 11.03.2014р. зарахувань зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором, Генеральним договором депозитного рахунку, Договором банківського рахунку, встановлювалась правова природа таких зарахувань та в сукупності зі всіма доказами їх відповідність чинному законодавству.

Відповідно до імперативних приписів ч.4 ст.75 ГПК України вказані обставини звільнені від доказування.

За наведених обставин третя особа просить постановити рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 17.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (Кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" укладено Кредитний договір № 1-0041/12/38-KL (т.1 а.с.18-30), за умовами якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді відкритої невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 6880206,00 Євро для поповнення оборотних коштів, із строком повернення до 01.10.2013р. та сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 11,5% річних.

У пункті 1.5 кредитного договору сторони передбачили, що надання Кредиту/Вибірок буде здійснюватися виключно протягом Періоду доступності та в межах суми вільного (невикористаного) залишку Кредитного ліміту відповідно до умов цього Договору з наступним графіком зменшення Кредитного ліміту: 15.06.2016р. - 2293402,00 Євро; 31.08.2013р. - 2293402,00 Євро; 01.10.2013р. - 2293402,00 Євро, але в будь-якому випадку, заборгованість за Кредитом має бути повністю погашена не пізніше кінцевого терміну, встановленого згідно з п.1.4 цього Договору.

Згідно п.2.3 договору, кредит надається шляхом перерахування банком коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, в сумі та валюті, що буде зазначена в заявці на отримання вибірки.

Відповідно до п.2.4, днем (моментом) надання вибірки вважається день перерахування Кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, в сумі та валюті відповідної вибірки.

Положеннями пункту 3.1 передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти, що нараховуються на суму фактичної заборгованості Позичальника за кредитом за фактичний строк існування заборгованості за кредитом з періодичністю, визначеною в п.3.3 цього Договору. При розрахунку процентів враховується день надання Кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за Кредитом, використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п.3.2 цього Договору, та приймається рік, що складається з умовно 360 днів у відповідному році - для вибірок в іноземній валюті.

Згідно п.3.2, за користування Кредитом, наданим в Євро, Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії цього Договору в розмірі 11,5 %.

В Статті 4 Договору сторони дійшли згоди щодо умов розрахунків.

Так відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.2.2, 4.2.3, платежі, що здійснюються (забезпечуються) Позичальником в рахунок виконання своїх грошових зобов`язань за цим Договором, вважаються належно виконаними в момент зарахування коштів на відповідні рахунки Кредитора.

Сторони домовились, що з метою погашення вимог Кредитора за цим Договором Позичальник доручає Кредитору здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку в гривні в ПАТ "Банк Форум", в доларах США в ПАТ "Банк Форум", в євро в ПАТ "Банк Форум", а також з будь-яких інших рахунків (поточних, вкладних) Позичальника, що будуть відкриті у Кредитора.

У випадку, якщо валюта на відповідному рахунку, з якого Кредитором здійснюється договірне списання коштів, є відмінною від валюти виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, Позичальник цим доручає Кредитору на вибір останнього списати кошти у відповідній валюті та від імені Позичальника здійснити купівлю/продаж/конвертацію відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за курсом, який склався на дату здійснення такої купівлі/продажу/конвертації, та зарахувати кошти у відповідній іноземній валюті або гривні, отримані в результаті купівлі/продажу/конвертації іноземної валюти, на відповідний поточний рахунок Позичальника з наступним перерахуванням на відповідні рахунки для виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором; або від імені Кредитора та за рахунок списаних в порядку договірного списання коштів здійснити залік списаної суми коштів у відповідній іноземній валюті або гривні на свій вибір або за офіційним курсом Національного банку України (крос-курсом, тобто співвідношенням однієї іноземної валюти до іншої іноземної валюти, що визначається через офіційний курс гривні до цих іноземних валют, що встановлюється Національним банком України), встановленим на дату проведення такої операції, або за ринковим курсом (кром-курсом), що склався на міжбанківському валютному ринку України чи міжнародному валютному ринку на дату здійснення такого заліку, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

При цьому Сторони встановлюють, що порядок визначення курсу купівлі/продажу іноземної валюти з метою виконання вищезазначеного доручення Позичальника вважається таким, що узгоджений, та інформація, викладена в даному пункті Договору, є достатньою для купівлі/продажу іноземної валюти без необхідності додаткового отримання від Позичальника заяви про купівлю/продаж іноземної валюти.

В п.п.5.2.2, 5.2.2.1 Договору Позичальник зобов`язався забезпечувати своєчасне погашення заборгованості за Кредитом згідно з графіком, вказаним в п.1.5 цього Договору, та в повному обсязі погасити заборгованість за Кредитом не пізніше кінцевого терміну, зазначеного в п.1.4 цього Договору, здійснювати сплату процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків, завданих, зокрема, внаслідок невиконання (неналежного виконання) Позичальником своїх обов`язків за цим Договором; не менш ніж за 2 робочих дні повідомити Кредитора, із зазначенням дати та суми, про намір здійснити дострокове погашення заборгованості за Кредитом.

За умовами п.п.7.2, 7.2.1 Договору, при настанні випадку порушення зобов`язань Кредитор має право вимагати дострокового погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів та/або комісій, можливої неустойки (штрафу, пені), відшкодування збитків тощо протягом 7 робочих днів від дати відправлення Кредитором відповідного письмового повідомлення.

Згідно п.10.8, цей Договір набирає чинності з моменту його укладення Сторонами та діє до повного остаточного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Договір підписано уповноваженими представниками обох сторін без жодних зауважень, підписи скріплено печатками юридичних осіб.

В подальшому, Сторонами укладались Договори про внесення змін до Кредитного договору від 17.12.2012р., а саме №1 від 06.03.2013р., №2 від 04.04.2013р., №3 від 15.05.2013р., №4 від 17.05.2013р., №5 від 09.08.2013р., №6 від 29.08.2013р., №7 від 30.09.2013р., №8 від 23.10.2015р., № 9 від 17.12.2013р. (т.1 а.с.31-57).

Так, Договором про внесення змін №9 від 17.12.2013р. до Кредитного договору, пункти 1.1, 1.4, 2.6 та 3.3 викладено в новій редакції, а саме, змінено вид кредитної лінії з відновлювальної на невідновлювальну, встановлено кінцевий термін повного погашення кредиту до 10.01.2016р., продовжено строк користування вибірками, наданими в рамках кредитного договору до 10.01.2016р.

Кредитор свої зобов`язання в частині надання кредиту виконав у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору, що підтверджено копіями заявок Позичальника на видачу вибірок (т.1 а.с.58-65, 74-79), меморіальними ордерами (т.1 а.с.80-82), банківською випискою (т.1 а.с.83), що також не заперечується відповідачем.

Разом з тим, Позичальник ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" свої зобов`язання за договором виконував з порушенням його умов, у зв`язку з чим листом від 15.04.2014р. № 1186/32 (т.1 а.с.72-74) банк звернувся до боржника із вимогою погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами, що станом на 11.04.2014р. склала 19709,48 Євро.

В свою чергу, 07.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (Банк) та Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" (Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку № 1-53800/243803 (т.2 а.с.20-30), за умовами якого банк, відповідно до чинного законодавства України, зобов`язався відкрити Клієнту поточний рахунок/-ки (далі - Рахунок) для здійснення розрахунково-касових операцій та зберігання коштів на ньому.

Дія цього Договору поширюється на поточні рахунки, що відкриті банком Клієнтові в національній/іноземній валютах/банківських металах та, у тому числі, на поточні рахунки за спеціальним режимом їх використання.

Також, 30.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (Банк) та Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" (Вкладник) було укладено Генеральний договір банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 (т.2 а.с.31-34), предметом якого є відкриття Банком Вкладнику вкладного (депозитного) рахунку розміщення на платній основі тимчасово вільних коштів/банківських металів.

За умовами п.3.1, на підставі цього Генерального договору та за умови надання Вкладником документів, передбачених чинним законодавством України, Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 (Євро) (Депозитний рахунок).

11.03.2014р. за вихідним №758/01-293 відповідач ПАТ "Херсонський суднобудівний завод", направив АТ "Банк Форум" заяву про припинення зобов`язання зарахуванням (т.2 а.с.35-36), яка отримана банком 11.03.2014р. за вхідним № 1454, про що свідчить відмітка банку на самій заяві.

Як слідує з означеної заяви, згідно Кредитного договору №1-0041/12/38- KL від 17.12.2012р. ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" станом на 11.03.2014р. має заборгованість перед АТ "Банк Форум" в загальному розмірі 28414101,73 грн. (2212695,40 Євро, що є еквівалентом 28394101,73 грн. згідно курсу НБУ та 20000,00 грн.).

Одночасно, ПАТ "Банк Форум" станом на 11.03.2014р. має перед ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" заборгованість в розмірі 39205748,71 грн., за наступними договорами:

- Згідно Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку №25 від 30.12.2013р., укладеного між ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" та АТ "Банк Форум", заборгованість становить 1248600,29 Євро, що є еквівалентом 16022487,17 грн. згідно курсу НБУ;

- Згідно договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р., укладеного між ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" та АТ "Банк Форум", заборгованість становить 954890,55 Євро, що є еквівалентом 12253498,34 грн. згідно курсу НБУ та 10929763,20 грн. (з урахуванням відступленого права вимоги в розмірі 33186422,71 грн. згідно договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.03.2014р., укладеного між ПАТ "Укргазвидобуток" та ПАТ "Херсонський суднобудівний завод").

На підставі наведеного ПАТ "Херсонський суднобудівний завод", з посиланням на приписи ст.601 ЦК України та ст.203 ГК України, заявив про припинення зобов`язання щодо сплати боргу в сумі 28414101,73 грн. по Кредитному договору № 1-0041/12/38- KL від 17.12.2012р. внаслідок зарахування боргу в сумі 28414101,73 грн., а саме: по Генеральному договору банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 від 30.12.2013р. в сумі 1248600,29 Євро, що є еквівалентом 16022487,17 грн. згідно курсу НБУ; по договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. в сумі 950000,00 Євро, що є еквівалентом 12190741,05 грн. згідно курсу НБУ та 200873,51 грн.

Також в означеній заяві відповідач зауважив, що внаслідок вказаного зарахування та враховуючи договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.03.2014р., у АТ "Банк Форум" перед ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" згідно договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. залишається заборгованість в розмірі 4890,55 Євро та 10728889,69 грн.

Як зазначає позивач, за правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однієї сторони. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду і спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

Отже, саме незгода позивача ТОВ "Інвестохіллс Веста" з проведеним зарахуванням, з посиланням на невідповідність правочинів щодо припинення зобов`язань за Кредитним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог приписам чинного законодавства, стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Факт виконання АТ "Банк Форум" своїх зобов`язань та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявними в матеріалах справи заявками, меморіальними ордерами, банківськими виписками та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Ст. 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Так спірна заява ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" від 11.03.2014р. № 758/01-293 про припинення зобов`язання зарахуванням, надіслана АТ "Банк Форум", за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Надаючи правову оцінку обставинам, на які посилається позивач, суд зазначає наступне.

Що стосується посилання позивача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.10.2018р. у справі № 914/3217/16 відносно того, що у разі, коли зобов`язання сторін за договорами підлягають виконанню у різних валютах (євро та доларах США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які не є рівнозначними.

Суд зауважує, що у наведеній позивачем справі було встановлено, що позивач і відповідач мають зустрічні вимоги, які виникли на підставі договорів кредитної лінії (за якими позивач є кредитором, а відповідач - боржником), а також за договором банківського вкладу (депозиту) (згідно з яким відповідач є кредитором щодо частини прав вимог до позивача, а позивач - боржником), загальним розміром 63783943,78 євро та 575750,84 доларів США відповідно.

Умовами договорів кредитної лінії сторони дійшли згоди про те, що погашення кредиту здійснюється саме в наданій валюті (євро) або в національній валюті за курсом НБУ станом на момент погашення. Тобто умовами виконання зобов`язань з повернення кредиту за цими договорами не передбачено отримання банком відповідних платежів у доларах США.

Натомість, договором банківського вкладу (депозиту) у доларах США сторони погодили, що внесення депозитного вкладу та нарахування банком процентів за фактичний період перебування відповідних коштів на рахунку здійснюється саме в доларах США. Звідси й повернення (виплата) вкладу вкладнику за цим договором має здійснюватися банком у доларах США.

Отже, оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - євро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що євро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Разом з тим, як зазначено вище, за умовами Кредитного договору № 1-0041/12/38-KL (т.1 а.с.18-30) Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді відкритої невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості в сумі 6880206,00 Євро.

В Статті 4 Договору сторони дійшли згоди щодо умов розрахунків та узгодили, що з метою погашення вимог Кредитора за цим Договором Позичальник доручає Кредитору здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку в гривні в ПАТ "Банк Форум", в доларах США в ПАТ "Банк Форум", в євро в ПАТ "Банк Форум", а також з будь-яких інших рахунків (поточних, вкладних) Позичальника, що будуть відкриті у Кредитора.

У випадку, якщо валюта на відповідному рахунку, з якого Кредитором здійснюється договірне списання коштів, є відмінною від валюти виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором, Позичальник цим доручає Кредитору на вибір останнього списати кошти у відповідній валюті та від імені Позичальника здійснити купівлю/продаж/конвертацію відповідної іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку за курсом, який склався на дату здійснення такої купівлі/продажу/конвертації, та зарахувати кошти у відповідній іноземній валюті або гривні, отримані в результаті купівлі/продажу/конвертації іноземної валюти, на відповідний поточний рахунок Позичальника з наступним перерахуванням на відповідні рахунки для виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором; або від імені Кредитора та за рахунок списаних в порядку договірного списання коштів здійснити залік списаної суми коштів у відповідній іноземній валюті або гривні на свій вибір або за офіційним курсом Національного банку України (крос-курсом, тобто співвідношенням однієї іноземної валюти до іншої іноземної валюти, що визначається через офіційний курс гривні до цих іноземних валют, що встановлюється Національним банком України), встановленим на дату проведення такої операції, або за ринковим курсом (крос-курсом), що склався на міжбанківському валютному ринку України чи міжнародному валютному ринку на дату здійснення такого заліку, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

Також, 06.03.2013р. сторони уклали договір про внесення змін № 1 (т.1 а.с.31-34) до кредитного договору № 1-0041/12/38-KL за умовами якого, кредитна лінія є мультивалютною та кредитні кошти можуть надаватися в Євро та доларах США; максимальний кредитний ліміт збільшено до 8430206 Євро, у тому числі в розрізі валют: 6 880206 Євро та 2000000 доларів США; встановлено новий графік зменшення кредитного ліміту; уточнено порядок надання та погашення кредиту; встановлено процентну ставку за користування кредитом в доларах США на рівні 12,0 % річних.

Також, за умовами укладеного між сторонами Договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р., його дія поширюється на поточні рахунки, що відкриті Банком Клієнтові в національній/іноземних валютах/банківських металах та, у тому числі на поточні рахунки за спеціальним режимом їх використання (п.1.2).

Відповідно до п.3.1 Генерального договору банківського вкладного (депозитного рахунку) № 25 від 30.12.2013р., Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок в Євро.

Як слідує з листа АТ "Банк Форум" від 15.04.2014р. № 1186/32 (т.1 а.с.72) з вимогою про сплату простроченої заборгованості, сам кредитор повідомляв боржника про можливість погашення кредиту та процентів в валюті платежу євро та гривня, зазначаючи для цих цілей відповідні рахунки.

Згідно спірної заяви про припинення зобов`язання зарахуванням, зарахування відбулось за заборгованістю, вираженою у валюті - євро, та частково в гривні в сумі 200873,51 грн., що, як зазначено вище, допускалось самим банком.

Таким чином, обставини справи № 914/3217/16, на яку посилається позивач, не є тотожними обставинам даної справи.

Суд також критично ставиться до позиції ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" відносно того, що право вимоги за Договором банківського рахунку від 07.12.2012р. № 1-53800/243803 у ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" виникло, в тому числі, на підставі нібито укладеного Договору відступлення (цесії) від 11.03.2014р., що укладений між ПАТ "ХСЗ" та ПАТ "Укргазвидобуток".

Як слідує з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 11.03.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Херсонський суднобудівний завод" (Цедент) та Приватним акціонерним товариством "Укргазвидобуток" (Цесіонарій) укладено Договір відступлення права вимоги (цесії) (т.2 а.с.171-173), за умовами якого Цедент передає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, за договором банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р., укладеного між Цедентом та Публічним акціонерним товариством "Банк Форум".

За умовами п.2, за цим Договором Цесіонарій набуває право розпоряджатися грошовими коштами в розмірі 33186422,71 грн., які знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому Цеденту АТ "Банк Форум" на підставі Договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р.

В Додатку № 1 до договору сторони визначили порядок компенсації відступленого права вимоги.

Таким чином, за цим Договором цесії право вимоги до АТ "Банк Форум" набув саме ПАТ "Укргазвидобуток" на частину заборгованості банку перед ПАТ "ХСЗ", а не навпаки, як наполягає позивач.

При цьому суд погоджується з позицією представника ПАТ "Укргазвидобуток" відносно безпідставності залучення останнього до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, на підставі клопотання позивача. Оскільки правовідносини, що виникли між ПАТ "ХСЗ" та ПАТ "Укргазвидобуток" на підставі укладеного між ними договору цесії, ніяким чином не стосуються спірного правочину, що є предметом даного спору, а рішення у цій справі, незалежно від результатів її розгляду, не впливає ні на права, ні на обов`язки ПАТ "Укргазвидобуток".

Щодо тверджень про те, що самим боржником визнано недійсність договору цесії від 11.03.2014р. при поданні заяви з кредиторськими вимогами до неплатоспроможного банку.

Як слідує з матеріалів справи, 15.07.2014р. за вих. № 758/01-781 ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" звернувся до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в ПАТ "Банк Форум" із заявою про визнання кредитором (т.1 а.с.68-69) за відповідними договорами.

При цьому, про наявність залишку заборгованості за договором банківського рахунку відповідач повідомляв банк і в заяві від 11.03.2014р. про припинення зобов`язання зарахуванням.

Отже, даною заявою від 15.07.2014р. підтверджується саме факт звернення відповідача до банку із вимогою про визнання його кредитором, а не факт визнання останнім недійсності договору цесії, протилежного суду не доведено.

Що стосується посилання позивача на обставини передачі АТ "Банк Форум" майнових прав за Кредитним договором № 1-0041/12/38-KL в заставу Національного банку України (лист від 04.03.2014р. - т.1 а.с.71), та завдання зарахуванням зустрічних однорідних вимог збитків НБУ, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи дану обставину позивач посилається на приписи статей 50, 52 Закону України "Про заставу" та ч.2 ст.586 ЦК України, які визначають права та обов`язки Заставодавця.

В той же час, відповідач не є Заставодавцем визначених майнових прав, оскільки не був стороною правочину, укладеного між АТ "Банк Форум" та Національним банком України.

Крім того, відповідно до положень ст.601 ЦК України, зарахування може здійснюватися за заявою однієї сторони, що і мало місце при проведенні зарахування 11.03.2014 року, яке було здійснено в односторонньому порядку заявою відповідача.

При цьому, згідно ст. 51 Закону України "Про заставу", при заставі прав, якщо інше не передбачено договором, заставодержатель має право: незалежно від настання терміну виконання забезпеченого заставою зобов`язання вимагати в судовому порядку переводу на себе заставленого права, якщо заставодавець порушив обов`язки, передбачені статтею 50 цього Закону; вступати у справу як третя особа в судовому спорі, в якому розглядається позов про заставлене право; в разі порушення заставодавцем обов`язків, передбачених статтею 50 цього Закону, самостійно вживати всіх заходів, необхідних для захисту заставленого права проти порушень з боку третіх осіб.

Отже, приписами чинного законодавства визначено механізм захисту інтересів заставодержателя, при цьому, доказів вжиття Національним банком України таких заходів матеріали справи не містять, суду не доведено, що НБУ вважає, що його права є порушеними.

Більш того, позивачем не доведено, що його уповноважено на захист прав та інтересів Національного банку України.

Відносно тверджень ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" про неможливість проведення зарахування зустрічних однорідних вимог під час проблем з ліквідністю ПАТ "Банк Форум", суд звертає увагу на наступне.

Так до категорії неплатоспроможних Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" було віднесено на підставі Постанови Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року № 135.

14 березня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 14 про початок виведення ПАТ "Банк Форум" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року.

Тимчасова адміністрація в даному банку була запроваджена строком на три місяці з 14 березня по 13 червня 2014 року.

13.06.2014р. Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №355 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум".

16.06.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 49 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Форум" з 16.06.2014р.

Отже, вчинення спірного правочину відбулось 11.03.2014р., тобто, до віднесення АТ "Банк Форум" до категорії неплатоспроможних, введення тимчасової адміністрації та початку його ліквідації.

Що стосується посилання позивача на порушення вчиненням спірного правочину пункту 3.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого Постановою правління НБУ №516 від 03.12.2003 року (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину), зокрема, що проведення розрахункових операцій за вкладними (депозитними) рахунками юридичної особи забороняється, крім операцій, пов`язаних з реалізацією майнових прав на суму вкладу (депозиту) відповідно до укладених договорів застави та законодавства України.

Так відповідно до абзацу 2 Преамбули наведеного Положення, цим Положенням регулюється загальний порядок залучення банками України та філіями іноземних банків в Україні грошових коштів (як у національній, так і в іноземній валюті) або

банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх поточні, вкладні (депозитні) рахунки та розміщення ощадних (депозитних) сертифікатів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", розрахункові банківські операції - рух грошей на банківських рахунках, здійснюваний згідно з розпорядженням клієнтів або в результаті дій, які в рамках закону призвели до зміни права власності на активи.

В силу вимог ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття встановлено Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України № 2 від 12.11.2003 року.

Зокрема, згідно п. 1.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах ( в редакції станом на час виникнення спірних відносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, а за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Приписами пункту 9.6. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах визначено, що кошти на вкладний (депозитний) рахунок суб`єкта господарювання перераховуються з його поточного рахунку і після настання обставин їх повернення, визначених договором банківського вкладу, повертаються на поточний рахунок суб`єкта господарювання, крім випадків, передбачених законодавством України. Банки можуть перераховувати грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок суб`єкта господарювання з його іншого вкладного (депозитного) рахунку, відкритого в цьому банку, лише в разі зміни банком порядку бухгалтерського обліку рахунку суб`єкта господарювання, пов`язаної із запровадженням банком процедури зміни рахунків клієнтів не за їх ініціативою у випадках і в порядку, визначених нормативно-правовими актами Національного банку; зміною умов договору банківського вкладу.

За вкладним (депозитним) рахунком суб`єкта господарювання забороняється: проведення розрахункових операцій, крім операцій, пов`язаних із реалізацією майнових прав на суму коштів, що зберігаються на вкладному (депозитному) рахунку, відповідно до договору застави коштів; видача коштів готівкою.

Згідно п.9.8 Інструкції, за договором банківського вкладу банк зобов`язаний видати вклад на першу вимогу вкладника - суб`єкта господарювання, крім вкладів, внесених юридичною особою на інших умовах повернення, що встановлені договором банківського вкладу.

Аналогічні положення щодо правового регулювання використання вкладного (депозитного) рахунку передбачено Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року.

За умовами п.п.4.1, 4.3 Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 від 30.12.2013р., на підставі відповідного Договору депозиту вкладник здійснює переказ грошових коштів/банківських металів на депозитний рахунок у безготівковій формі із свого поточного рахунку, який зазначено в розділі "Адреси, Реквізити, підписи Сторін" відповідного Договору депозиту протягом 3 банківських днів з дня підписання кожного Договору депозиту.

Повернення вкладу або його частини з Депозитного рахунку здійснюється Банком самостійно шляхом переказу в безготівковій формі на поточний рахунок Вкладника, який зазначено в розділі "Адреси, Реквізити, підписи Сторін" відповідного Договору депозиту за умови наявності файлу-відповіді до відкриття Депозитного рахунку з відміткою про взяття цього рахунку на облік органом державної податкової служби.

Згідно п.6.4.2 Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 від 30.12.2013р., при умові, що майнові права по відповідному Договору депозиту не знаходяться у заставі та (або) не обтяжені зобов`язаннями, які виникають в силу закону, вимагати одноразового дострокового повернення частини вкладу протягом строку дії Договору, або дострокового повернення всього вкладу, на умовах, визначених у відповідних Договорах депозиту.

Як встановлено Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 04.12.2014р. у справі №923/1116/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" про стягнення 2 309 942 Євро 21 Євро центів та 20 000,00 грн. (т.2 а.с.66-68), "на підставі Генерального договору банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 від 30.12.2013р., укладеного між Суднобудівним заводом та Банком, сторонами були укладені Договори банківського вкладу (депозиту) "строковий" від 30.12.2013р. № 25/1 та від 08.01.2014р. № 25/2, відповідно до п.1 яких Суднобудівний завод розміщує на депозитному рахунку тимчасово вільні грошові кошти.

Пунктом 7 Договору банківського вкладу передбачено, що у разі дострокового повернення вкладу або його частини за ініціативою відповідача, відповідач письмово повідомляє про свої наміри за 7 робочих днів до дати отримання вкладу або його частини, зазначених у листі. При достроковому розірвані договору або повернені частини вкладу нараховані проценти перераховуються за штрафною процентною ставкою в розмірі 0,01% річних.

Станом на 11.03.2014р. заборгованість Банку перед Суднобудівним заводом становить 1248600,29 Євро, що є еквівалентом 16022487,17 грн. згідно курсу НБУ на вказану дату.

26 лютого 2014 року відповідач, на підставі п. 7 вищезазначених договорів, листами № 758/01-243 та № 758/01-247 повідомив Банк про дострокове розірвання цих договорів та просив повернути весь вклад із нарахованими процентами протягом семи робочих днів з моменту отримання даного повідомлення.

Крім цього, згідно договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р., укладеного між Суднобудівним заводом та Банком, позивач відкрив відповідачу поточний рахунок для здійснення розрахунково-касових операцій та зберігання коштів на ньому.

11.03.2014 року відповідач повідомив Банк про припинення зобов`язань по кредитному договору у розмірі 28414101,73 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: згідно з Генеральним Договором банківського вкладного (депозитного) рахунку № 25 від 30.12.2013р. у розмірі 16022487,17 грн.; згідно Договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. у розмірі 21183261,54 грн.".

Системний аналіз наведених норм законодавства та умов Генерального депозитного договору дає підстав дійти висновку про те, що ні приписи ст. 1058 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, ні умови укладеного Генерального депозитного договору не містять заборони вкладнику (клієнту) отримати свій вклад шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

В силу вимог ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України).

У даному випадку власник коштів ПАТ "Херсонський суднобудівний завод", розміщених на вкладному (депозитному) рахунку в АТ "Банк Форум", розпорядився ними у спосіб, дозволений законом, а саме, зарахувавши зустрічні однорідні вимоги на підставі заяви про припинення зобов`язань зарахуванням від 11.03.2014р. № 758/01-2936.

Щодо тверджень позивача відносно неможливості здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог з тих підстав, що строк виконання зобов`язань за Кредитним договором № 1-0041/12/38-KL не настав, суд звертає увагу на наступне.

Як встановлено Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 04.12.2014р. у справі № 923/1116/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" про стягнення 2309942 Євро 21 Євроцентів та 20000,00 грн. (т.2 а.с.66-68), "матеріалами справи підтверджується, що Позивач має зобов`язання по Договорам, а саме згідно з Генеральним договором банківського вкладного (депозитного рахунку) № 25 від 30.12.2013р., згідно Договору банківського рахунку № 1-53800/243803 від 07.12.2012р. станом на 11.03.2014р. Факт повідомлення про дострокове розірвання договорів банківських вкладів від 26.02.2014р. та заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог вказує на повне дострокове погашення Відповідача перед Позивачем 11.03.2014р. заборгованості по поверненню кредитних коштів та заборгованості за нарахованими процентами, по Кредитному договору у розмірі 2203544,57 Євро".

Таким чином, в даному випадку відбулось дострокове погашення заборгованості, можливість якого передбачена умовами укладеного між сторонами Кредитного договору.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність оспорюваного правочину приписам чинного законодавства, та наявність підстав для визнання його недійсним.

Крім того, суд зауважує, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав або інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.10.2020р. у справі № 910/12787/17.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі № 6-806цс16, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі № 910/8357/18.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, що сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020р. у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Так позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" зазначає про укладення між ПАТ "Банк Форум" (Банк) та ТОВ "Фінансова компанія "Веста" (правонаступником якого є позивач, Новий кредитор) Договору № 0002/19/7 про відступлення прав вимоги від 27.03.2019р. (т.1 а.с.116-119), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців, поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 2, Додатку № 3, Додатку № 4 та Акті № 1 прийняття-передачі документації до цього Договору (т.1 а.с.120-129).

Відповідно до вищенаведеного ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" є Новим кредитором щодо ПАТ "ХСЗ" за Кредитним договором № l-0041/12/38-KL від 17.12.2012р., та за всіма договорами забезпечення.

Позивач зауважує, що він звертається за захистом прав, та своїх законних інтересів, пов`язаних із кредитними зобов`язаннями, право вимоги за якими позивач придбав за встановленим законом порядком (тобто за Договором про відступлення права вимоги № 0002/19/7). Цей інтерес товариство вбачає у незаконному припиненні зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги, в результаті якого було відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості, визнанні кредиторських вимог в межах справи про банкрутство відповідача по справі, та припинення іпотеки, як способу забезпечення виконання зобов`язань.

Разом з тим, суд зауважує, що, як слідує з постанови Південно - Західного апеляційного господарського суду від 27.11.2019р. у справі № 923/1062/14 про банкрутство ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" (т.3 а.с.18-26), постановленої за результатами апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Херсонської області від 12.08.2019р. про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Веста" про заміну кредитора у справі - ПАТ "Банк "Форум" на правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Веста", ТОВ "Фінансова компанія "Веста", звертаючись із заявою про заміну кредитора у справі № 916/1062/14 посилається на Договір про відступлення прав вимоги від 27.03.2019р. № 0002/19/7, укладений між ПАТ "Банк Форум" та ТОВ "Фінансова компанія "Веста" (Новий кредитор), за умовами якого (п. 1) Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, іпотекодавців та поручителів, зазначених в Додатку №1, Додатку № 2, Додатку № 3 та Акті № 1 приймання-передачі документації до цього договору.

Відповідно до наданого Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та Акту приймання-передачі документації до цього договору зазначено, що ПАТ "Банк "Форум" відступив ТОВ "Фінансова компанія "Веста" право вимоги до ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" за кредитним договором № 1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.12.2014р. визнано вимоги кредиторів до Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" та затверджено реєстр вимог кредиторів, відповідно до якого, зокрема, вимоги ПАТ "Банк Форум" внесено до реєстру окремо як вимоги, забезпечені заставою - 840000грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.02.2015р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в частині вимог банку задоволено частково.

Ухвалу Господарського суду Херсонської області від 22.12.2014 змінено:

- включено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в сумі 150 грн. до четвертої черги реєстру вимог кредиторів;

- включено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в сумі 15590,06 грн. до шостої черги реєстру вимог кредиторів (штрафи, пені);

- внесено до реєстру окремо як вимоги, забезпечені заставою, грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в сумі 440361,64 грн.

Місцевий господарський суд, з яким погодився апеляційний господарський суд, відхилив грошові вимоги ПАТ "Банк Форум", які ґрунтувались на договорі від 17.12.2012р. №1-0041/12/38-KL: 2203544,57 Євро - заборгованість за кредитними коштами; 112717,42 Євро - заборгованість за процентами; 20649,18 Євро - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів; 20000 грн. - заборгованість зі сплати комісії за управління кредитом, оскільки, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.12.2014р. по справі № 923/1116/14, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 03.03.2015р., встановлено факт відсутності у ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" заборгованості за Кредитним договором від 17.12.2012р. №1-0041/12/38KL на підставі листа боржника від 11.03.2014р. №758/01-293 про припинення зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором в сумі 28414101,73 грн., внаслідок зарахування боргу в сумі 28414101,73 грн., який виник на підставі Генерального договору від 30.12.2013р. №25 та договору банківського рахунку від 07.12.2012р. №1-53800/243803. Нарахування подальших платежів за кредитним договором після 11.03.2014р. є безпідставним.

При цьому суд апеляційної інстанції не погодився з відхиленням судом першої інстанції грошових вимог банку в сумі 150 грн., оскільки ця сума представляє собою заборгованість по сплаті комісії за виконання банком операції по рахунку клієнта, обов`язок боржника сплачувати яку передбачений відповідним договором.

Крім того, змінюючи ухвалу суду першої інстанції, якою, зокрема, визнані і внесені до реєстру окремо, як вимоги забезпечені заставою, грошові вимоги ПАТ "Банк Форум" в сумі 840000 грн., апеляційний господарський суд вказав, що місцевим господарським судом не звернуто уваги на ту обставину, що грошові вимоги банку за кредитним договором від 26.02.2014р. № 2-0006/14-KL складали лише 455 951,70 грн., в т. ч. пеня в сумі 15 590,06 грн., яка відповідно до статті 25 Закону підлягає включенню до шостої черги.

Отже, суди апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді справи № 923/1116/14 встановили факт повного виконання Боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Судом встановлено, що на момент укладення договору №0002/19/7 про відступлення права вимоги - 27.03.2019р., не існувало права вимоги ПАТ "Банк Форум" до ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" за Кредитним договором № 1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р., оскільки вимоги ПАТ "Банк Форум" до ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" за Кредитним договором №1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р. були відхилені судом.

Таким чином, ТОВ "Фінансова компанія "Веста" при зверненні до Господарського суду Херсонської області з заявою про заміну кредитора ПАТ "Банк Форум" на правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Веста" не надано доказів, що останній є правонаступником кредитора у даній справі - ПАТ "Банк Форум".

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, до спірних правовідносин застосуванню підлягає принцип res judicata, тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 року у справі "Науменко проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини"; рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України"; від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії").

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Отже, оскільки обставинам, встановленим постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2019р. у справі №923/1062/14, процесуальним законом надається преюдиціальне значення, суд, при розгляді даної справи, враховує обставини, встановлені означеним судовим рішенням відносного того, що ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Вест" не є правонаступником АТ "Банк Форум" за Кредитним договором № 1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р.

Суд наголошує, що на момент укладення договору № 0002/19/7 про відступлення права вимоги - 27.03.2019р., не існувало права вимоги ПАТ "Банк Форум" до ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" за Кредитним договором №1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р., оскільки заборгованість за означеним договором була погашена боржником шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

При цьому суд звертає увагу на те, що доказів оскарження АТ "Банк Форум" спірного правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог матеріали справи не містять.

В свою чергу, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Суд звертає увагу, що суди розглядають справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ГПК України випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017р. у справі № 914/1128/16.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близькі за змістом висновки зазначені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019р. у справі № 916/3156/17.

Статтею 6 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. визначено право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у постанові від 19.02.2020 року у справі № 913/271/19.

Позивачем не доведено порушення його права, за захистом якого було пред`явлено позов, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" не набуло право вимоги за Кредитним договором № 1-00141/12/38-KL від 17.12.2012р., укладеним між АТ "Банк Форум" та ПАТ "Херсонський суднобудівний завод".

Відсутність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального Кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЛ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р.).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003р.).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім доводам та запереченням учасників судового процесу, надано можливість їх представникам в судовому засіданні обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи, законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем в установленому процесуальним законом порядку не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог; доводи, наведені у позові, спростовані відповідачем та матеріалами справи; ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" не доведено порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, а також не доведено обставин, з якими чинне законодавство пов`язує необхідність визнання оспорюваних правочинів недійсними, а тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву ліквідатором відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності суд зазначає наступне:

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Приписами частини третьої вказаної статті передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З підстав відсутності належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту порушення прав позивача суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 2, 4, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено і підписано 29.03.2021р.

Суддя М.Б. Сулімовська