ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Справа № 915/53/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представники ІІІ осіб: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни

( АДРЕСА_1 ;

РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни

( АДРЕСА_2 ;

РНОКПП НОМЕР_2 ),

III особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Приватне підприємство «Орієнтал-ТС»

(20300, Черкаська обл., м.Умань, вул.Тищика, буд.17-А; ідент.код 34907157),

2) ОСОБА_1

( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ),

про: зобов`язання повернути майно, шляхом передання його в натурі,-

в с т а н о в и в:

20.01.2020 Фізична особа-підприємець Костенко Алла Анатоліївна звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить зобов`язати Фізичну особу-підприємця Бачуріну Олену Павлівну повернути їй магазин літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, розташований по АДРЕСА_4 , шляхом передання його в натурі.

В обґрунтування своїх вимог ФОП Костенко А.А. посилається на те, що їй, як фізичній особі, належить на праві власності спірний магазин, який нею, як фізичною особою-підприємцем, використовується у підприємницькій діяльності шляхом надання його в оренду іншим особам.

ФОП Костенко А.А. зазначає, що спірний магазин було передано нею в користування ФОП Возняк Н.В. за договором оренди від 15.09.2013, термін дії якого сплив 30.12.2015, але магазин з часу припинення дії такого договору оренди їй не повернуто, та з 13.06.2016 й на даний час використовується відповідачем - ФОП Бачуріною О.П. у своїй підприємницькій діяльності всупереч волі позивача, як власника такого магазину.

Ухвалою суду від 27.01.2020 позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.02.2020 у даній справі відкрито провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.03.2020.

Ухвалою суду від 04.03.2020 розгляд справи відкладено на 24.03.2020 в зв`язку з неявкою сторін.

24.03.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Мавродієвої М.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 30.03.2020 розгляд справи було відкладено без визначення дати судового засідання до відміни чи послаблення обмежувальних протиепідемічних заходів, застосованих внаслідок введення в Україні карантину через спалах у світі гострої респіраторної хвороби «COVID-19», спричиненої коронавірусом SARS-CОV-2.

В зв`язку з введенням Кабінетом Міністрів України пом`якшення обмежувальних заходів та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи, суд ухвалою від 17.06.2020 призначив справу до розгляду на 07.07.2020.

Відповідач - ФОП Бачуріна Олена Павлівна у клопотанні, яке надійшло до суду 06.07.2020, вказує, що вона дійсно здійснює підприємницьку діяльність в спірному магазині на підставі укладеного з ПП «Орієнтал-ТС» договору.

ФОП Бачуріна О.П. стверджує, що правами на цей магазин володіє саме ПП «Орієнтал-ТС», яке саме і здійснювало його реконструкцію, а Костенко А.А. за це майно отримала гроші. Також, ФОП Бачуріна О.П. зазначає, що нажаль, документи, які підтверджують вказане, у неї не збереглися, але вони точно наявні у ПП «Орієнтал-ТС», в зв`язку з чим остання просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «Орієнтал-ТС».

Приватне підприємство «Орієнтал-ТС» підтримує клопотання відповідача про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та стверджує, що рішення у справі безпосередньо стосується прав підприємства, так як спірний магазин будувався за кошти ПП «Орієнтал-ТС» та належить підприємству на праві власності, а Бачуріна О.П. здійснює підприємницьку діяльність в спірному магазині на підставі укладеного з ПП «Орієнтал-ТС» договору.

Ухвалою суду від 07.07.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне підприємство «Орієнтал-ТС», та відкладено підготовче засідання на 29.07.2020.

Ухвалами суду від 29.07.2020 та 08.09.2020 розгляд справи відкладався відповідно на 08.09.2020 та 13.10.2020 за відповідними клопотаннями відповідача та в зв`язку з неявкою сторін.

13.10.2020 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням судді Мавродієвої М.В. на лікарняному.

Після виходу судді Мавродієвої М.В. з лікарняного, ухвалою суду від 30.10.2020 розгляд справи призначено на 18.11.2020.

12.10.2020 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача 324263,19 грн неодержаних прибутків (втраченої вигоди) оскільки, на думку позивача, відповідач неправомірно використовує належний йому на праві власності магазин та з серпня 2018 року протиправно не повертає його власнику та продовжує його використовувати у своїй підприємницькій діяльності навіть після заявлених позовних вимог про повернення магазину чим порушує право позивача використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 18.11.2020 заяву про збільшення позовних вимог повернуто позивачу без розгляду, так як вимоги позивача викладені у вказаній заяві є предметом окремого позову та не може вважатись збільшенням позовних вимог.

Під час розгляду справи до суду зверталась ОСОБА_1 з клопотаннями про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, обґрунтовуючи їх тим, що рішення господарського суду у даній справі може вплинути на права та обов`язки заявниці, так як у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться справа №484/3966/18 за позовом Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни про стягнення з заявниці заборгованості по орендній платі за користування спірним магазином.

Відповідач в письмових клопотаннях підтримав клопотання ОСОБА_1 про залучення її до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 18.11.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , та відкладено підготовче засідання на 16.12.2020.

01.12.2020 від позивача до суду надійшла заява про зміну способу захисту, в якій останній просить суд замінити спосіб захисту викладений у позовній заяві на наступний: «Передати Фізичній особі-підприємцю Костенко Аллі Анатоліївні, яка є власником як фізична особа (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), магазин літ.-А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, розташований по АДРЕСА_4 , вартістю 552250,00 грн з незаконного володіння Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) без її участі».

Суд, розглянувши вказану заяву позивача, ухвалив прийняти її до розгляду.

Ухвалою суду від 16.12.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.01.2021.

Ухвалами суду від 14.01.2021 та 11.02.2021 розгляд справи відкладався відповідно на 11.02.2021 та 16.03.2021 за відповідними клопотаннями відповідача та в зв`язку з неявкою сторін.

15.03.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просить суд закрити провадження у даній справі так як, на його думку, даний спір не може підлягати вирішенню в господарських судах, оскільки підсудний місцевим загальним судам в порядку цивільного судочинства, бо обставини, на які посилається позивач, стосуються виключно його спірного права власності на магазин як фізичної особи, а не як фізичної особи-підприємця.

Третя особа - ПП «Орієнтал-ТС» у заяві, яка надійшла до суду 15.03.2021, підтримала вказане клопотання відповідача та просила суд його задовольнити.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє відповідачу у його задоволенні, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За змістом ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивачки, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим за приписами ч.2 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст.20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці;

- справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право і дієздатністю, та не обмежує їх.

Набуття статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Отже, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи-підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Право власності та інші майнові права суб`єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 ГК України.

У даній справі, Фізична особа-підприємець Костенко Алла Анатоліївна, звертаючись до господарського суду з позовом, зазначила, що дійсно їй, як фізичній особі, належить на праві власності спірний магазин, який нею, як фізичною особою-підприємцем, використовується у підприємницькій діяльності шляхом надання його в оренду іншим особам.

Так, ФОП Костенко А.А. в позові зазначає, що спірний магазин було передано нею в користування ФОП Возняк Н.В. за договором оренди від 15.09.2013, термін дії якого сплив 30.12.2015, але магазин з часу припинення дії такого договору оренди їй не повернуто, та з 13.06.2016 й на даний час використовується відповідачем - ФОП Бачуріною О.П. у своїй підприємницькій діяльності всупереч волі позивача, як власника такого магазину.

Тобто, в даному випадку, спір, виник з приводу майна, що належить фізичній особі на праві приватної власності, але використовується нею в підприємницькій діяльності.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

(Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.02.2020 по справі №916/385/19).

За вказаних обставин, суд, у судовому засіданні 16.03.2021, відмовив у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі.

Позивач явку повноважного представника у судове засідання 16.03.2021 не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у клопотанні від 10.02.2021 просив розглядати справу без участі його представника.

В ході розгляду справи представник позивача підтримував висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 16.03.2021 не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що явка представників учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 16.03.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

25.04.2020 Виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області видано Костенко Аллі Анатоліївні Державний акт серії МК №031274 на право власності на земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0504 га (504 кв.м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; для будівництва та обслуговування магазину (т.1 а.с.18-20).

15.09.2013 між Фізичною особою-підприємцем Костенко Аллою Анатоліївною, як орендодавцем, та Фізичною особою підприємцем Возняк Наталією Володимирівною, як орендарем, було укладено договір оренди (т.1 а.с.21) (далі - Договір) приміщення загальною площею 88,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; для розміщення магазину (п.п.1.1-1.3, 2.1 Договору).

Договір укладається на термін з 15.09.2013 по 15.09.2015 (п.4.1 Договору), термін дії якого в подальшому було подовжено до 30.12.2015.

20.09.2013 Інспекцією ДАБК у Миколаївській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №МК26 (т.1 а.с.10-12) - реконструкція торгівельного павільйону під магазин продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_4; замовник - ФОП Костенко Алла Анатоліївна.

14.11.2017 Комунальним підприємством «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на громадський будинок магазин загальною площею 88,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_4; замовник - Костенко Алла Анатоліївна (т.1 а.с.14-17).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.13) за Костенко Аллою Анатоліївною 01.12.2017 зареєстровано право приватної власності на магазин літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

На час розгляду справи, право власності Костенко А.А. на спірний об`єкт не оспорено та не спростовано.

Позивач вказує, що спірний магазин було передано нею в користування ФОП Возняк Н.В. за договором оренди від 15.09.2013, термін дії якого сплив 30.12.2015, але магазин з часу припинення дії такого договору оренди їй не повернуто, та з 13.06.2016 й на даний час використовується відповідачем - ФОП Бачуріною Оленою Павлівною у своїй підприємницькій діяльності.

На підтвердження такого позивачем надано копії актів огляду магазину від 14.11.2017 (т.1 а.с.23) та від 29.07.2019 (т.1 а.с.39), заяви ФОП Бачуріної О.П. від 13.06.2016 про державну реєстрацію потужності за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.26); та наказу Управління Держпродспоживслужби в Первомайському районі №17-о від 16.06.2016, яким здійснено державну реєстрацію потужності ФОП Бачуріної О.П. за адресою: АДРЕСА_4 ; вид діяльності - роздрібна торгівля харчовими продуктами (т.1 а.с.25).

Крім того, вказана обставина не заперечується самим і відповідачем.

23.07.2018 позивач, як власник нерухомого майна, звернувся до відповідача з письмовою пропозицією №09/07 від 09.07.2018 укласти договір оренди магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.27), до якої було додано два екземпляри підписаного та скріпленого печаткою з боку позивача проекту договору оренди такого магазину (т.1 а.с.28-31).

Відповідач листом №28/08-18 від 23.08.2018 (т.1 а.с.34) відхилив вказану пропозицію позивача посилаючись на те, що надісланий договір в повній мірі не відповідає критеріям розумності та вимогам закону.

18.07.2019 позивачем було направлено відповідачу претензію №16/07/1 від 16.07.2019 (т.1 а.с.37), в якій ФОП Костенко А.А. вимагала щоб ФОП Бачуріна О.П. на дату 29.07.2019 повернула їй магазин за відповідним актом передавання-приймання та/або звільнила приміщення магазину чи виселилась з магазину у добровільному порядку.

Позивач зазначає, що така претензія залишилась без відповіді та без задоволення, та 29.07.2019 ніяких дій з боку відповідача щодо повернення (звільнення, виселення) магазину не було здійснено.

Позивач стверджує, що викладені ним обставини також підтверджуються доданими до позову фототаблицями №1-7 від 17.01.2020 такого магазину (т.1 а.с.64-70).

Позивач вказує, що всупереч його волі, як власника такого магазину, та без належних правових підстав відповідач використовує спірний магазин у своїй підприємницькій діяльності, оскільки відповідач фактично відмовив у повернені магазину його власнику - позивачу.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (ч.1 ст.317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (п.1 ч.1 ст.395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає користуванню та розпорядженню ним своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування нерухомим майном у судовому порядку, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо такого нерухомого майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на нерухоме майно (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника тощо).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.13) за Костенко Аллою Анатоліївною 01.12.2017 зареєстровано право приватної власності на спірний магазин літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач вказує, що спірний магазин було передано нею в користування ФОП Возняк Н.В. за договором оренди від 15.09.2013, термін дії якого сплив 30.12.2015, але магазин з часу припинення дії такого договору оренди їй не повернуто.

Дійсно, судом встановлено, що 15.09.2013 між Фізичною особою-підприємцем Костенко Аллою Анатоліївною, як орендодавцем, та Фізичною особою підприємцем Возняк Наталією Володимирівною, як орендарем, було укладено договір оренди (т.1 а.с.21) (далі - Договір) приміщення загальною площею 88,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4; для розміщення магазину (п.п.1.1-1.3, 2.1 Договору).

Договір укладається на термін з 15.09.2013 по 15.09.2015 (п.4.1 Договору), термін дії якого в подальшому було подовжено до 30.12.2015.

Позивач зазначає, а відповідач підтверджує, що з 13.06.2016 й на даний час спірний магазин використовується відповідачем - ФОП Бачуріною Оленою Павлівною у своїй підприємницькій діяльності.

До того ж, на підтвердження такого позивачем надано копії актів огляду магазину від 14.11.2017 (т.1 а.с.23) та від 29.07.2019 (т.1 а.с.39), заяви ФОП Бачуріної О.П. від 13.06.2016 про державну реєстрацію потужності за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.26); та наказу Управління Держпродспоживслужби в Первомайському районі №17-о від 16.06.2016, яким здійснено державну реєстрацію потужності ФОП Бачуріної О.П. за адресою: АДРЕСА_4 ; вид діяльності - роздрібна торгівля харчовими продуктами (т.1 а.с.25).

Судом встановлено, що 23.07.2018 позивач, як власник нерухомого майна, звернувся до відповідача з письмовою пропозицією №09/07 від 09.07.2018 укласти договір оренди магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.27), до якої було додано два екземпляри підписаного та скріпленого печаткою з боку позивача проекту договору оренди такого магазину (т.1 а.с.28-31).

Відповідач листом №28/08-18 від 23.08.2018 (т.1 а.с.34) відхилив вказану пропозицію позивача посилаючись на те, що надісланий договір в повній мірі не відповідає критеріям розумності та вимогам закону.

18.07.2019 позивачем було направлено відповідачу претензію №16/07/1 від 16.07.2019 (т.1 а.с.37), в якій ФОП Костенко А.А. вимагала щоб ФОП Бачуріна О.П. на дату 29.07.2019 повернула їй магазин за відповідним актом передавання-приймання та/або звільнила приміщення магазину чи виселилась з магазину у добровільному порядку.

Позивач зазначає, що така претензія залишилась без відповіді та без задоволення, та 29.07.2019 ніяких дій з боку відповідача щодо повернення (звільнення, виселення) магазину не було здійснено.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17.

Враховуючи встановлене, суд приходить до висновку, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування магазином, особа, якій він був наданий - ФОП Возняк Н.В., чи інша особа, яка на момент звернення власника з позовом до суду - ФОП Бачуріна О.П., володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачем спірного приміщення магазину позивачеві.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача та третьої особи - ПП «Орієнтал-ТС» про те, що спірний магазин будувався за кошти ПП «Орієнтал-ТС» та належить підприємству на праві власності, а Бачуріна О.П. здійснює підприємницьку діяльність в спірному магазині на підставі укладеного з ПП «Орієнтал-ТС» договору, суд зазначає, що господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.74, ч.1 ст.73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Доводи відповідача та третьої особи - ПП «Орієнтал-ТС» про те, що спірний магазин будувався за кошти ПП «Орієнтал-ТС» та належить підприємству на праві власності, а Бачуріна О.П. здійснює підприємницьку діяльність в спірному магазині на підставі укладеного з ПП «Орієнтал-ТС» договору, судом не приймаються до уваги, оскільки такі доводи не підтвердженні належними, допустимими та достовірними доказами.

Слід також зазначити, що Конституційний Суд України вказав на те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення від 30.01.2003).

Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що під час розгляду справи, суд має керуватись принципом jura novit curia («суд знає закон»). При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 02.07.2019 року у справі №48/340 (провадження №12-14звг19), від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Відповідно до статті 5 ГПК України, яка встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 ГПК України) здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, процесуальним законом господарському суду надано право здійснювати захист порушених прав і законних інтересів, способами захисту виходячи із їх ефективності.

Позивач у цій справі фактично прагне захистити своє право власності, посилаючись на безпідставне поза його волею володіння та користування відповідачем належного йому на праві власності майна - спірного магазину. Саме в цьому полягає його майновий законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду.

За змістом статті 391 Цивільного кодексу України та виходячи з її назви (захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння), нею встановлено речовий спосіб захисту права власника від порушень, які не пов`язані з позбавленням власника правомочності володіння, а спрямований на захист його правомочностей користування та розпорядження майном, оскільки позбавити власника, без позбавлення самого правового титулу, правомочності володіння спірним нежитловим приміщенням як нерухомим майном в силу його специфіки неможливо. У випадку безпідставного знаходження у ньому відповідача, має місце саме створення перешкод у користуванні та розпорядженні приміщенням без позбавлення володіння. Належним способом захисту при цьому є встановлений статтею 391 Цивільного кодексу України негаторний позов про усунення перешкод у користуванні власником майном, під який підпадає вимога про виселення відповідача.

Суд зазначає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у цій справі відповідає позовна вимога про виселення Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) з приміщення магазину літ.А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4; оскільки судове рішення про передачу Фізичній особі-підприємцю Костенко Аллі Анатоліївні, яка є власником як фізична особа (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), магазину літ.-А-1 загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, розташований по АДРЕСА_4, вартістю 552250,00 грн з незаконного володіння Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) без її участі, не призведе до відновлення порушеного права власності позивача на магазин, а отже, не відповідає належному способу захисту з точки зору його ефективності.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4, 5 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 2102,0 грн, враховуючи, що застосований судом спосіб захисту порушеного права позивача носить немайновий характер.

Решта сплаченого позивачем при поданні позову судового збору може бути повернута з державного бюджету як надлишково сплачена, за відповідною заявою позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця Бачуріну Олену Павлівну (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) з приміщення магазину літ.А-1, загальною площею 88,7 кв.м, із вимощенням, І, який розташований за адресою: АДРЕСА_4.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 2102,0 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 26.03.2021 року.

Суддя М.В.Мавродієва