ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/93/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154
до Акціонерне товариства «Страхова компанія «Мега-гарант», 61057, м. Харків, вул., Донця Захаржевського, буд. 6/8
простягнення 10 335, 10 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал Страхування звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-гарант про боргу у сумі 10 335, 10 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 2 102, 00 грн.

У пункті 1 прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено клопотання про витребування у Московського районного суду міста Харкова належним чином завіреної копії постанови від 04.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі № 643/17451/19.

Ухвалою суду від 15.01.2021 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування (вх. № 93/21) залишено без руху.

28.01.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 2164) про усунення недоліків позовної заяви

Ухвалою суду від 01.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/93/21. Розгляд справи № 922/93/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 3 днів з дня отримання відзиву на позов. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами в межах строків встановлених статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

17.02.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 4029) про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

15.03.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшли документи (вх. У 5897) щодо суми судових витрат.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Крім того, відповідач своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву у відповідності до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 28.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія Арсенал Страхування (позивач, страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 233/19-Тз/Х/01 від 28.02.2019 року (а.с. 10-14).

Пунктом 16.1 договору, сторони погодили, що термін дії договору становить 2 роки. Зазначений термін дії договору не може бути меншим від строку дії кредитного договору, який страхувальник уклав з вигодонабувачем, у зв`язку із яким укладено цей договір, а саме з 28.02.2019 року по 28.02.2021 року.

Відповідно до пункту 16.2. договору, сторони погодили, що дата закінчення дії договору 28.02.2021 року з врахуванням пункту 23.1. договору (а.с. 10).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземними транспортним засобом та іншим майном, вказаними в розділі 5,6 цього договору (пункт 4. договору).

Відповідно до пункту 5 договору, інформація про застрахований транспортний засіб: марка та модель Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2018, колір сірий (а.с. 10).

05.10.2019 року у м Харкові на Салтівському шосе, 41 А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Hyundai Elantra, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою № 961616 та постанови Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху України (а.с. 67, 84).

07.10.2019 року було складено заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с 63).

18.10.2019 року було страховим випадком позивачем було складено страховий акт № 006.01634419-1 та визначено суму страхового відшкодування у розмірі 12 335, 10 грн. відповідно до розрахунку страхового відшкодування (а.с. 72-73).

Згідно платіжного доручення від 21.10.2019 року № 60389664 на суму 12 335, 10 грн. позивачем здійснено перерахування страхових коштів (а.с. 76).

Як зазначає позивач, цивільна відповідальність особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди на момент настання страхової події була застрахована у відповідача Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-гарант за полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності № АО-000746474 за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., франшиза - 2000, 00 грн. (а.с. 9).

За твердженнями позивача, останнім 18.11.2019 року на адресу Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-гарант направлено претензію вих. № 2/к про регресні вимоги, у якій просив, перерахувати на рахунок позивача суму у розмірі 12 335, 10 грн. (а.с. 32).

Проте відповідачем не було сплачено страхове відшкодування, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення 10 335, 10 грн. страхового відшкодування (за вирахуванням 2000,00 грн. франшизи).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, та стали підставою звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом сплати страхувальниками страхових платежів. Страхування може здійснюватися на основі договору між страхувальником і страховиком (добровільне страхування) або на основі закону (обов`язкове страхування) - частина 2 статті 352 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 355 Господарського кодексу України встановлено, що об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України та статті 16 Закону України Про страхування, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з частиною другою статті 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами частини третьої статті 985 Цивільного кодексу України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Матеріали справи свідчать, що в результаті настання події, що має ознаки страхового випадку позивачем складено страховий акт № 006.01634419-1 від 28.02.2019 року до договору добровільного страхування наземного транспорту № 233/19-Тз/Х/01 від 28.02.2019 року та сплачено страхове відшкодування у розмірі 12 335,10 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 60389664 від 21.10.2019 року на суму 12 335, 10 грн. (а.с. 27-28, 31).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до винної у ДТП особи, оскільки відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_2 застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності № АО-000746474, то відповідно до наведених положень Закону, обов`язок щодо відшкодування збитку, завданого внаслідок ДТП вищевказаним водієм власнику автотранспортного засобу, покладається на відповідача.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За загальним правилом вина особи у скоєнні адміністративного правопорушення встановлюється в судовому порядку, що враховується при вирішенні спорів даної категорії.

Вина водія транспортного засобу «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_2 встановлена постановою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року у справі № 643/17451/19 (а.с. 84-85).

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування", франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вирахувано суму франшизи, яка складає 2 000,00 грн.

Відповідач доказів оплати страхового відшкодування позивачу не надав, наявності заборгованості перед позивачем не спростував.

Частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у розмірі 10 335, 10 грн. підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем надано до суду попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, у якому зазначено, що судовий збір за подання позовної заяви складає 2 102, 00 грн., втрати на проведення експертизи складають 10 000, 00 грн. та витрати на правову допомогу складають 10 000, 00 грн. (а.с. 8).

Також позивачем надано до суду заяву (вх. № 4029) про підтвердження розміру судових витрат, у якій останній зазначає, що судові витрати які позивач поніс складають суму у розмірі 3 000, 00 грн. та просить суд, стрягнути її з відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

У підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, останнім було надано до суду копії: договору № 110119 про надання правової допомоги від 11.01.2019 року укладеного між адвокатом Данилов А.Г. та позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування», попередній розрахунок витрат на правову допомогу, яку позивач очікує понести, рахунок № 922/93/21 від 05.02.2021 року на суму 3 000, 00 грн., платіжне доручення № 6719355 від 08.02.2021 року на суму 3 000, 00 грн. (призначення платежу: оплата за надання правової допомоги відповідно до договору № 110119 від 11.01.2019 року, акт виконаних робіт № 922/93/21 до договору про надання правової допомоги № 110119 від 11.01.2019 року від 05.02.2021 року.

Як вбачається із поданого позивачем акту виконаних робіт № 922/93/21 від 05.02.2021 року до договору про надання правової допомоги № 110119 від 11.01.2019 року адвокатом Данилов А.Г. надано наступні послуги: визначення підсудності розгляду позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз правового конфлікту, надання правової інформації (1 година) вартість 1 000, 00 грн., аналіз діючого законодавства з питань відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, вивчення законодавства, що підлягає застосуванню. Підбір та аналіз судової практики Верховного суду стосовно розгляду справ подібного характеру, зустріч з довірителем та визначення стратегії захисту його інтересів під час розгляду справи у суді (1 година) вартість 1 000, 00 грн., підготовка позовної заяви та формування пакету документів за позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування до Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-гарант про стягнення заборгованості (№ 922/93/21) (1 година) вартість 1 000, 00 грн. Відповідно до пункту 2 акту виконаних робіт, вартість послуг адвокат за цим актом та відповідно до рахунку складає суму у розмірі 3 000, 00 грн.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тобто витрати на послуги адвоката мають бути фактично понесеними та підтвердженими належними фінансовими документами.

Колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного суду у своїй постанові від 05.02.2019 року у справі № 906/194/18 та постанові від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18 зауважила, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

В даному випадку витрати позивача на послуги адвоката в заявленому розмірі 3000,00 грн. підтверджені належними фінансовими документами, копії яких наявні у матеріалах справи № 922/93/21.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, вони є співрозмірними щодо ціни позову, ступеня складності спору та витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги; та те, що відповідач будь-яких заперечень стосовно розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, відповідних доказів суду не надав, в порядку, визначеному пунктом 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд дійшов до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми сплачених позивачем витрат на послуги адвоката в розмірі 3 000,00 грн.

Крім того, як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 2 102, 00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача 2 102, 00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 86, 123, 126, 129,183, 236-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Страхова компанія Мега-гарант (61057, м. Харків, вул. Донця Захаржевського, 6/8, ) на користь Приватного акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал Страхування (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, ) суму у розмірі 10 335, 10 грн., судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн. та 3 000, 00 грн. витрат на послуги адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація у справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія Арсенал Страхування (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, б. 154, );

відповідача: Акціонерне товариство Страхова компанія Мега-гарант (61057, м. Харків, вул. Донця Захаржевського, 6/8, ).

Повне рішення складено "01" квітня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова