ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/796/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

За участю представників сторін:

Від Фізичної особи-підприємця Колоїза Петра Миколайовича - особисто, паспорт серія НОМЕР_1 , від 23.01.04;

від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз" - Голубашенко Т.О., довіреність №007Др-110-1220, від 16.12.20;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колоїза Петра Миколайовича

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020

по справі №915/796/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Колоїза Петра Миколайовича

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Миколаївгаз"

про внесення змін в проект газопостачання та відшкодування моральної шкоди,

(суддя першої інстанції: Адаховська В.С., дата та місце ухвалення рішення: 22.12.2020, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

12.06.2020 Фізична особа-підприємець Колоїз Петро Миколайович (далі - ФОП Колоїз П.М.) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 11.06.2020 (вх. №6999/20) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «ОГС «Миколаївгаз»), в якій просить:

- зобов`язати відповідача внести зміни, не внесені вчасно з причини неналежного виконання своїх обов`язків службовими та посадовими особами відповідача, в його екземпляр Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г. Очаков Николаевской области», відповідно до змін, внесених в екземпляр позивача Робочого проекту та фактично встановленого газового обладнання;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн., завдану внаслідок його протиправних дій та бездіяльності;

- стягнути сплачений судовий збір в розмірі 4204,00 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив про відсутність в матеріалах справи відомостей щодо повідомлення позивачем відповідача про внесення змін до Робочого проекту та змісту таких змін. Також, позивач не надав суду будь-яких відомостей, які б свідчили про наявність неналежного виконання посадовими особами відповідача своїх службових обов`язків щодо вчасного внесення змін до Робочого проекту, який був наданий позивачем.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що заявлені позивачем позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача внести зміни, не внесені вчасно з причини неналежного виконання своїх обов`язків службовими та посадовими особами відповідача, в його екземпляр Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г. Очаков Николаевской области», відповідно до змін, внесених в екземпляр позивача Робочого проекту та фактично встановленого газового обладнання, не відповідають фактичним обставинам справи, тому відсутні для задоволення позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки матеріали справи не містять відомостей в чому саме полягає завдана шкода та доказів на підтвердження таких відомостей, також матеріали справи не містять доказів на підтвердження визначеного позивачем розміру моральної шкоди.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Колоїз П.М. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по даній справі скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.

Заявник апеляційної скарги не погоджується з рішенням місцевого господарського суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального при недотриманні норм процесуального права, на підставі не повністю досліджених обставин справи і доказів та ненадання мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

Апелянт зазначає, що при ухваленні рішення суд неправильно дослідив та оцінив докази відповідача та доводи щодо обставин приймання та введення в експлуатацію системи газопостачання.

Так, заявник апеляційної скарги вказує, що не маючи жодних проблем з відновленням газопостачання на опалювальні періоди і укладанням договорів на транспортування та постачання газу, не було підстав вважати, що в екземпляр проекту відповідача не було внесено відповідні зміни.

Апелянт вважає, що відповідач, який є монополістом в сфері розподілу (транспортування) газу, вирішив покарати ФОП Колоїза П.М. за відмову від його послуг постачальника газу та, скориставшись неналежним виконанням своїх обов`язків співробітниками Очаківського УЕГГ, які не внесли зміни в екземпляр проекту газопостачання, не відновив розподіл (постачання) природного газу в 2019 році.

На думку відповідача, ари ухваленні рішення судом було взято до уваги тільки обставини, що стосувалися будівництва та введення в експлуатацію системи газопостачання, а обставини щодо газопостачання в період з 2007 по 2019 роки та які свідчать, що відповідачем було прийнято внесені в проект зміни та саме ними він керувався; при відновленні газопостачання на опалювальні періоди до 2019 року; при підписанні заяви-приєднання до договору розподілу природного газу; заміни лічильника газу в 2016 році судом не було взято до уваги.

Крім того, апелянт зазначає, що ним наведено достатньо доводів та аргументів щодо: наявності заподіяної шкоди, протиправності діяння відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправними діями відповідача, вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, у зв`язку з чим відмова суду в цій частині є безпідставною та необґрунтованою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Колоїза П.М. на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по справі №915/796/20, призначено розгляд справи №915/796/20 на 29.03.2021 року о 10-00 год.

23.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечував проти доводів апелянта.

АТ «Миколаївгаз» зазначає у відзиві, що рішення місцевого господарського суду у даній справі є законним та обґрунтованим, а доводи позивача в апеляційній скарзі є такими, що не містять підстав для скасування зазначеного рішення.

В судовому засіданні 29.03.2021 представник позивача підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні та скасуванні рішення місцевого господарського суду. Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2006 року ФОП Колоїз Петро Миколайович отримав від Очаківського УЕГГ ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» технічні умови №49 на газифікацію магазину «Люкс» у м. Очакові, вул. Першотравнева, буд. 4/2 (а.с.17).

Відповідно до даних технічних умов було узгоджено газифікацію магазину по вул.Першотравнева 4/2 (встановлення газового котла) передбачити від підземного газопроводу низького тиску з вул. Матросова; проект виконати спеціалізованою проектною організацією та узгодити з Очаківським УЕГГ; на всі газові прилади мати паспорти; надати акти на придатність димових та вентиляційних каналів; передбачити встановлення газового лічильника мембранного типу для врахування витрат газу; передбачити дольову участь у розвитку систем газифікації м. Очакова в розмірі 600,0 грн.

Надана позивачем копія технічних умов (а.с. 17) співпадає з копією технічних умов, наданою відповідачем разом з відзивом (а.с. 97), та не має розбіжностей.

На підставі отриманих технічних умов, товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВаД» був виконаний робочий проект газопостачання магазина «Люкс» по вул. Першотравневій 4/2 у м. Очакові Миколаївської області.

Згідно з наданої позивачем копії Робочого проекту (а.с. 16-27) вбачається, що проектом передбачається встановлення газового котла « Nova Florida» потужністю 24 квт; відвід продуктів згоряння здійснюється через стіну; підключення газопроводу-вводу здійснюється до існуючого підземного газопроводу низького тиску Ду100 мм.

У таблиці з переліком газового обладнання (а.с. 21), наданої позивачем, зазначено найменування та технічні характеристики наступного обладнання та комплектуючих: котел « Nova Florida» (турбо) потужністю 24 квт; кран шаровий 11Б 12Бк dy 20/dy 15, ТУ-26-07-410-87 у кількості 1/1 шт; прокладка труб з випробуванням, Ш25*2/, Ш20*2 ГОСТ 10704-91 у кількості 10,0/4,0 м.п.; лічильник газовий G-2,5 мембранний у кількості 1 шт.; заготовка трубна для лічильника ГОСТ 10704-91 у кількості 1 шт.; футляр, L=0,5 м, Ш57*3,0 1 шт.; сітка-фільтр у кількості 1 шт.; кронштейни під газопровід із L 25*3, L = 0,3 м, С.5.905.В у кількості 6 шт.; вогнегасник порошковий ОП-5А у кількості 2 шт.; емаль ХВ-124 ГОСТ-10144-89 0,6 кг.; ґрунтовка ГФ-021 ГОСТ-25129-82 у кількості 0,8 кг.; вентиляційний блок ТО-35-04 у кількості 1 шт.; прокладка труб із «Весьма усиленной» ізоляцією Ш57*3,0 ГОСТ 10704-91 у кількості 8,5 м.п.; ИФС dy 20 комплект ТО-098-07 у кількості 1 шт.; контрольна трубка с.5.905-15 у кількості 1 шт.

При цьому, у наданій позивачем копії робочого проекту відомості щодо виду та найменування газового котла, виду газового лічильника, відомості щодо кронштейнів під газопровід та вентиляційного блоку зроблені шляхом дописування відповідних даних від руки у надрукованій таблиці.

Будь-яких відомостей щодо особи, яка зробила такі дописки, її повноважень та дати виконання дописок у копії робочого проекту позивача не зазначено.

Позивач у позовній заяві зазначає, що незважаючи на те, що робочий проект був виконаний для встановлення газового котла однієї марки (назви первісного котла у позові не зазначено) та потужності (20 квт), ним був встановлений газовий котел іншої марки - «Nova Florida» (турбо) потужністю 24 квт, який був приєднаний до системи газопостачання, перевірений та прийнятий в експлуатацію.

Будь-яких доказів проведення такого приєднання, перевірки та прийняття в експлуатацію газового котла « Nova Florida» (турбо) потужністю 24 квт до позову не додано.

Також, у позові позивач зазначає, що приблизно через два або три роки після встановлення газового котла «Nova Florida» (турбо) потужністю 24 квт він отримав вказівку від Очаківського УЕГГ на внесення відповідних змін до робочого проекту, для чого звернувся до проектної організації, яка розробляла даний робочий проект - ТОВ «ВІВаД» , та даною організацією були внесені до робочого проекту відповідні зміни, а саме, змінено дані про котел та змінено типорозмір лічильника газу з G-1,5 на G-2,5.

В подальшому, позивач зазначає, що ним 01.01.2016 був укладений із газопостачальною організацією договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09425YOR3ZAP016 та у додатку до заяви-приєднання ним було зазначено відповідні відомості про газовий котел « Nova Florida» (турбо) потужністю 24 квт.

Вказане підтверджується наданими позивачем копіями відповідної заяви-приєднання з додатками (а.с. 76, 77).

Також позивач у позові зазначає, що ним перед опалювальним сезоном 2016-2017 років на усну вимогу фахівців Очаківської дільниці газорозподілу було здійснено заміну газового лічильника з типорозміру G-1,6 та лічильник типорозміру G-2,5, та починаючи з 2016-2017 років у актах приймання-передачі природного газу вказувався типорозмір лічильника газу саме G-2,5.

У листопаді 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення газопостачання на період опалювального сезону, однак відновлення подачі газу відповідачем виконано не було.

За результатом розгляду звернень та скарг позивача, він отримав відповідь, що підставою для відмови у відновленні газопостачання магазину є встановлена невідповідність газоспоживчого приладу (газового котла) та приладу обліку газу (лічильника G-2,5) проектно-технічній документації та після приведення у відповідність проектно-технічної документації документації до встановлених газових приладів, газопостачання об`єкту позивача буде відновлено.

В ході розгляду скарг та звернень позивача, він дізнався, що у газопостачальній організації відсутні відомості щодо внесення змін до робочого проекту газопостачання магазину позивача.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із даним позовом щодо зобов`язання відповідача внести зміни, не внесені вчасно з причин неналежного виконання своїх обов`язків службовими та посадовими особами відповідача в його екземпляр Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г.Очаков Николаевской области» відповідно до змін внесених в екземпляр Робочого проекту позивача та фактично встановленого газового обладнання.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Так, предметом позовних вимог у даній справі є внесення змін до Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г.Очаков Николаевской области» відповідно до змін внесених в екземпляр Робочого проекту позивача та фактично встановленого газового обладнання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу приписів ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14 - 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (№ 12-304гс18).

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Також, суд апеляційної інстанції, в контексті способу обраного позивачем способу захисту, вважає за необхідне врахувати і його ефективність, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому ст. 74 Господарського процесуального кодексу України на сторони покладено обов`язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

У конкретних спірних правовідносин, які склались між сторонами, зважаючи на формулювання позовних вимог у цій справі, а також встановивши обставини даної справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено яким чином його права чи інтереси, зокрема, щодо відновлення газопостачання, можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про задоволення позовних вимог про внесення змін до Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г.Очаков Николаевской области» відповідно до змін внесених в екземпляр Робочого проекту позивача та фактично встановленого газового обладнання.

В даному випадку внесення змін до робочого проекту позивача не буде ефективним способом захисту, враховуючи положення чинного законодавства, оскільки не гарантує та не відновлює право позивача на відновлення газопостачання.

Фактично суть та зміст позову зводиться до того, що позивач не погоджується із невнесенням змін стосовно потужностей до Робочого проекту ГСВ-1685-06 «Газоснабжение магазина «Люкс» по ул. Первомайская 4/2 в г.Очаков Николаевской области» і своє право намагається захистити шляхом внесення змін до відповідних документів відповідача.

Проте правова природа обраного позивачем у цій справі способу захисту не пов`язує задоволення поданого ним позову з реальним відновленням його порушеного права. Крім того, виконання судового рішення, яке фактично пов`язане із зобов`язанням виконавця послуг внести зміни у документи, є неможливим в примусовому порядку.

Отже, із зазначених підстав, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позову з мотивів, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків при прийнятті оскаржуваного рішення, так як неналежний обраний позивачем спосіб захисту має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволені позову, незалежно від інших встановлених судом обставин при вирішенні спору по суті.

Крім того, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ФОП Колоїза П.М. щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30000,0 грн., завданої відповідачем внаслідок його протиправних дії та бездіяльності, з огляду на наступне.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що матеріали справи не містять відомостей в чому саме полягає завдана шкода, а також докази на підтвердження таких відомостей. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між наслідками та діями щодо невнесення змін в робочий проект.

Колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Таким чином, доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони вірних висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

За таких обставин, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Колоїза Петра Миколайовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по справі №915/796/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по справі №915/796/20 залишається без змін з мотивів, викладених у постанові суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колоїза Петра Миколайовича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по справі №915/796/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2020 по справі №915/796/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2021 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош