СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2021 р. Справа № 917/549/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Євтушенко Є.В.

за участю представників:

від позивача - Кузьменко С.П. (особисто), Кондрик Н.Г. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;

від відповідача-1 - Беженар К.В. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;

від відповідача-2 - Совенко О.В. (адвокат), за ордером та свідоцтвом;

від відповідача-3 - не з`явився;

від відповідача-4 - не з`явився;

від третьої особи-1 - не з`явився;

від третьої особи-2 - не з`явився;

від третьої особи-3 - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Кременчук вх. № 3483 П/З на рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 р. у справі № 917/549/20 (суддя - Мацко О.С., повний текст складено та підписано 06.11.2020 р.)

за позовом ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

до

1. ОСОБА_3 , АДРЕСА_2

2. ОСОБА_1 , м. Кременчук

3. Державного реєстратора Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкової Світлани Анатоліївни, м. Кременчук

4. Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, м. Кременчук

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження", с. Пришиб Полтавської області

2. ОСОБА_4 , АДРЕСА_3

3. ОСОБА_5 , АДРЕСА_2

про визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі, переведення на позивача прав та обов`язків покупця частки, визнання недійсним акту приймання-передачі частки, скасування реєстраційної дії

ВСТАНОВИЛА:

01.04.2020 р. ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач) звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3., відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2), Державного реєстратора Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області Дуженкової Світлани Анатоліївни (далі - відповідач-3) про:

- визнання удаваним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" від 27.11.2018 р.,

- застосування до договору дарування норм, що регулюють укладення договору купівлі-продажу з переведенням прав та обов`язків покупця відповідної частки у статутному капіталі третьої особи на ОСОБА_2 ,

- визнання недійсним акта приймання-передачі частини частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" від 27.11.2018 р.,

- скасування реєстраційної дії № 7000328 від 28.11.2018 р. «зміна складу або інформації про засновників».

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що зазначений договір дарування є удаваним, оскільки фактично ОСОБА_3 продав за 12 000,00 грн., а ОСОБА_1 купив частину частки Товариства, проте з метою уникнення переважного права придбання частки іншими учасниками ТОВ «Відродження» даний правочин документально оформлений договором дарування.

Ухвалою суду від 04.06.2020 р. залучено до участі у справі ТОВ "Відродження", ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.09.2020 р. залучено до участі у справі Кременчуцьку районну державну адміністрацію Полтавської області у якості співвідповідача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 р. позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволені:

- визнано договір дарування частини частки в статутному фонді ТОВ "Відродження" від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , удаваним правочином, та переведено права та обов`язки покупця частини частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження" у розмірі 1,65% статутного капіталу (вартістю 123,33 грн.) на позивача - ОСОБА_2 ;

- визнано недійсним акт приймання-передачі частини частки в статутному капіталі ТОВ "Відродження" від 27.11.2018р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 3 153,00 грн. судового збору;

- відмовлено в іншій частині позовних вимог.

Рішення суду мотивоване, зокрема, з тих підстав, що:

- укладений між відповідачами -1 та -2 договір дарування є удаваним та укладеним з наміром приховати договір купівлі-продажу;

- переважне право позивача (як учасника товариства) є порушеним, тому у розумінні ст. 20 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вимога про переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки) є обґрунтованою;

- в контексті вимог ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства сам по собі є достатньою підставою для внесення змін до Реєстру, у зв`язку з чим визнання удаваним правочину та переведення прав і обов`язків покупця частини частки на позивача без визнання недійсним цього акту не призведе до захисту прав та законних інтересів позивача;

- згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16 (пункти 59-61), вичерпний перелік способів захисту учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств. З огляду на те, що перелік цих документів є вичерпним, жодні інші документи - в т.ч. й судові рішення про скасування попередніх реєстраційних записів стосовно ТОВ, не можуть бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, обрана позивачем вимога в цій частині не відповідає належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що про судовий розгляд справи № 917/549/20 дізнався 29.10.2020 р. з електронного листа, направленого на електронну адресу СГК «Україна» (місця роботи скаржника), а інших відомостей від суду першої інстанції не отримував ні за адресою його проживання (реєстрації), ні на його власну електронну пошту, що є порушенням ст.ст. 120, 242 ГПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається на неотримання ним копії позову з додатками до нього.

Крім того, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції надано оцінку копії розписки, оригінал якої не досліджувався, що вважає порушенням приписів ст. 78 ГПК України.

Інших доводів, зокрема, щодо непогодження із встановленими у оскаржуваному рішенні суду обставинами, порушення вимог спеціального законодавства тощо в апеляційній скарзі не наведено.

У визначений ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 р. строк, від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційну скаргу.

01.03.2021 р. на електронну адресу суду від скаржника надійшли клопотання про забезпечення доказів шляхом допиту свідка ОСОБА_6 та клопотання про витребування доказів з аналогічними вимогами.

22.03.2021 р. від відповідача-4 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника РДА у зв`язку з тим, що на теперішній час відповідна посада юриста є вакантною.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ГПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 111 ГПК України, у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні.

При цьому, у клопотанні про витребування доказів скаржник посилався на ст.ст. 110, 111 ГПК України та вимагав забезпечити докази шляхом допиту свідка ОСОБА_6 та витребувати оригінал довіреності від 21.11.2018 р.

З огляду на те, що скаржником у наведених клопотаннях не виконано вимог п. 4 ч. 1 ст. 111 ГПК України, а також не обґрунтовано необхідності витребування нового доказу на стадії апеляційного провадження у розумінні ст. 269 ГПК України, тому дані клопотання не можуть бути задоволені. До того ж, скаржником у своїх клопотаннях не наведено належних обставин, для доказування яких суду апеляційної інстанції слід забезпечити докази.

Крім того, судова колегія зазначає, що оскільки скаржник не визначив своєї однозначної позиції по відношенню до правової природи заявлених клопотань та не обґрунтував належним чином викладені в них тотожні вимоги, тому клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів не може вважатися заявою про забезпечення доказів у розумінні ст. 111 ГПК України, відповідно, розгляд цього клопотання здійснюється в загальному порядку, а не згідно з вимогами означеної статті.

Натомість клопотання відповідача-4 про розгляд справи без участі його представника підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021, від 01.03.2021 не визнавалася обов`язковою явка представників сторін.

29.03.2021 р. від скаржника до матеріалів справи надійшли додаткові письмові пояснення, а також клопотання про долучення доказів, в т.ч. квитанції № 6 від 26.03.2021 р. на суму 1 135,00 грн. на підтвердження сплати судового збору за подання клопотання про витребування доказів.

Позивач, його представник та представник відповідача-1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили за доводами, викладеними у відзивах на апеляційну скаргу.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі, а також в усній формі заявив клопотання про витребування матеріалів кримінального провадження по відношенню до ОСОБА_1 , у задоволенні якого судовою колегією відмовлено.

Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ТОВ "Відродження" зареєстровано Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області 10.02.2000р. та діє на підставі Статуту, затв. Загальними зборами учасників товариства протоколом від 26.02.2013р.

Учасниками товариства, згідно зі Статутом, є: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (частки у статутному фонді по 30%), ОСОБА_4 (20%), ОСОБА_5 (16,7%), ОСОБА_3 (3,3%).

27.11.2018р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки у статутному капіталі, предметом якого є належна ОСОБА_3 частка у статутному капіталі ТОВ «Відродження» у розмірі 123,33 грн., що становить 1,65 % статутного капіталу товариства.

При цьому, згідно з розпискою від 26.11.2018 р. ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_1 гроші в сумі 12 000,00 грн. за продаж належної йому частки у статутному капіталі ТОВ «Відродження», яка складає 1,65 % розміру статутного капіталу товариства, номінальна вартість частки - 123,33 грн. В даній розписці також зазначено про те, що гроші передавалися ОСОБА_1 ОСОБА_3 у присутності гр. ОСОБА_8 .

На підтвердження викладених у розписці обставин позивачем до позову додані нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

За актом приймання-передачі від 27.11.2018 р., який посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв частину частки у статутному капіталі ТОВ «Відродження» у розмірі 1,65 %, яка в грошовому еквіваленті становить 123,33 грн.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державним реєстратором проведено реєстраційну дію: "державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи: 28.11.2; зміна складу або інформації про засновників, внаслідок чого за даними Реєстру учасником товариства став ОСОБА_1 з часткою 1,65%, частка ОСОБА_3 , - 1,65 % (у грошовому виразі по 123,33 грн. та 123,34 грн.)

Позивач стверджує, що даний договір дарування є удаваним, укладеним з метою приховання купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ "Відродження", чим порушено переважне право позивача на придбання спірної частини частки.

Згідно з ст. 235 ЦК України (в чинній на момент укладання договору редакції), удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що такий правочин може бути визнаний недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до приписів ст.ст.202,203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом під час вирішення спору є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладалася ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

ОСОБА_3 у відзиві на позов та у відзиві на апеляційну скаргу визнає факт продажу частини належної йому частки ОСОБА_9 та отримання від останнього 12 000,00 грн. в якості оплати за здійснений продаж, а також факт відсутності дійсного наміру на укладання безоплатного договору дарування, чого скаржником в апеляційній скарзі не спростовано.

Судом апеляційної інстанції враховується, що ОСОБА_3 не заперечується підписання договору дарування та акту приймання-передачі власноруч, а не іншою особою, тому його доводи про неможливість перебування у нотаріуса 27.11.2018 р. внаслідок перебування на робочому місці з 08.00 год. до 20:00 год. не приймаються до уваги.

У зв`язку з тим, що насправді між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли правовідносини купівлі-продажу спірної частки у статутному капіталі товариства, місцевим господарським судом обґрунтовано визнано удаваним договір дарування від 27.11.2018, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечується.

Згідно з п.4.1.1 Статуту, учасник товариства має право продати, подарувати або іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком Учасникам товариства, а також третім особам. Учасники товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) пропорційно до розмірів своїх часток у статутному капіталі Товариства. Купівля здійснюється за ціною та на умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого загальними зборами учасників, частка (її частина) може бути відчужена третій особі.

Отже, Статутом ТОВ «Відродження» передбачено переважне право інших учасників у здійсненні продажу та/або дарування частки (її частини) у статутному капіталі товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови такого продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір учасника продати частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства.

Частиною 5 даної статті передбачено, що учасник товариства має право вимагати в судовому порядку переведення на себе прав і обов`язків покупця частки (частини частки), якщо переважне право такого учасника товариства є порушеним. Позовна давність за такими вимогами становить один рік.

В матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_3 вимог п.4.1.1 Статуту ТОВ «Відродження» та ч. 3 ст. 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", що свідчить про наявність порушеного переважного права інших учасників товариства при здійсненні продажу частини частки статутного капіталу ТОВ «Відродження» ОСОБА_1 .

Таким чином, місцевим господарським судом на законних підставах переведено права та обов`язки покупця частини частки у статутному капіталі товариства у розмірі 1,65 % статутного капіталу вартістю 123,33 грн. на позивача, оскільки задоволення позовних вимог в цій частині узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 20 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та встановленими обставинами у справі.

Приписами ч.5 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Серед цих документів, які є підставою для внесення змін до реєстру, міститься акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю (пункт ґ).

Із зазначеної норми вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства на підставі подання лише акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства, який має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на корпоративні права. Відтак, визнання удаваним правочину та переведення прав та обов`язків покупця частини частки на позивача без визнання недійсним акту приймання-передачі, який хоча і складений на виконання договору, проте у розумінні ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є самостійною та достатньою підставою для внесення змін до Реєстру, не призведе до захисту прав та законних інтересів позивача, тому позовні вимоги у цій частині правомірно задоволені судом першої інстанції.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16 (пункти 59-61), вичерпний перелік способів захисту учасників товариства з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.

З огляду на те, що перелік цих документів є вичерпним, жодні інші документи - в т.ч. й судові рішення про скасування попередніх реєстраційних записів стосовно ТОВ, не можуть бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто, обрана позивачем вимога в цій частині не відповідає належним та ефективним способам захисту, оскільки їх задоволення не може бути підставою для внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, чим обумовлена відмова у задоволенні позовної вимоги про скасування реєстраційної дії відносно відповідача-3 та відповідача-4.

Щодо доводів апеляційної скарги враховується наступне.

На виконання вимог ч. 6 ст. 176 ГПК України суд першої інстанції ухвалою від 06.04.2020 р. звернувся до Відділу ведення Реєстру Територіальної громади Автозаводської райадміністрації Кременчуцької міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних ФО ОСОБА_1 .

За довідкою Автозаводської райадміністрації Кременчуцької міської ради № 3728/01-32 від 16.04.2020 р. ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому всі процесуальні документи надсилалися судом ОСОБА_1 за наведеною адресою, проте поштові відправлення не були ним отримані та поверталися до суду із відміткою «за відсутністю адресата». Лише ухвала суду від 08.09.2020 р. повернута господарському суду Полтавської області підприємством поштового зв`язку із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 11 цієї статті, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, ОСОБА_1 повідомлявся судом першої інстанції про дату, час та місце судових засідань належним чином (за виключенням ухвали суду від 08.09.2020 р., проте дана ухвала має проміжний процесуальний характер та її неотримання скаржником не спричинило істотного порушення його процесуальних прав та не вплинуло на розгляд спору по суті).

Твердження скаржника про ненадсилання місцевим господарським судом процесуальних документів на електронну пошту скаржника є безпідставними, оскільки:

- по-перше, не відповідають вимогам ч. 11 ст. 242 ГПК України;

- по-друге, електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 не є офіційною електронною адресою.

Посилання ОСОБА_1 на порушення місцевим господарським судом вимог ст. 78 ГПК України через недослідження оригіналу розписки також позбавлені правового підґрунтя. Крім того, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником скаржника також не було надано цього оригіналу для огляду.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційною скаргою покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2020 р. у справі № 917/549/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 30.03.2021 р.

Головуючий суддя В.І. Пушай

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Н.М. Пелипенко