ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4245/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс", м. Харків
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 188982,17 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (відповідач) про стягнення 166492,35 грн. основного боргу, 9284,85 грн. 3% річних та 13204,97 грн. інфляційних втрат, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договорами про надання послуг № 0078/17-29011901 від 19.01.2018 року, № 0003/19 від 02.01.2019 року, 0078/17-29012406 від 24.01.2018 року. Судові витрати (судовий збір у сумі 2834,73 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн.) позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4245/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

10.02.2021 року позивач подав заяву (вх.№3307), в якій просив проводити розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.02.2021 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

15.02.2021 року відповідач подав відзив (вх.№ 3661), в якому позовні вимоги визнав частково, а саме основну заборгованість в сумі 166492,35 грн., просив повернути 50% судового збору позивачу та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн.

24.02.2021 року позивач подав відповідь на відзив (вх.№ 4567), в якій зазначив, що в даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

24.03.2021 року позивач подав клопотання про долучення до матеріалів справи акту виконаних робіт від 22.02.2021 року щодо надання послуг з правничої допомоги, який досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

28 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" (позивач, виконавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач, замовник) укладено договір №0078/17-29011901 від 19.01.2018 року (надалі - Договір-1), згідно з яким (п. 1.1, 2.1) замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконувати послуги із санітарно-гігієнічної обробки приміщень (послуги з дезінсекції та дератизації) на об`єктах і в обсязі, зазначених у додатку №1, сума договору складає 121147,88 грн.

Згідно з п. 3.6 Договору-1 замовник зобов`язується своєчасно оплачувати суми, обумовлені в п. 4 цього договору.

Відповідно до п. 4.1, п. 4.3 Договору-1 за проведення виконавцем дезінфекційних робіт, замовник здійснює щомісячну оплату на протязі 10-ти банківських діб на підставі акту здачі-прийняття робіт в сумі 10095,65 грн. Здача-прийом виконаних робіт оформлюється актами, підписаних і завірених печатками обох сторін.

Відповідно до п.8.8 Договору-1 термін дії договору встановлюється з 01.01.2018 року до 31.12.2018 року.

Згідно з п. 3.7 Договору-1 виконавець зобов`язався проводити роботи раз на місяць.

Протягом 2018 року виконавець виконав вказані умови Договору-1 в повному обсязі належним чином і будь-яких претензій зі сторони замовника не було, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (послуг) за цим договором, а саме актами: №М-0070/18 від 31.01.2018, №М-0148/18 від 28.02.2018, №М-0206/18 від 28.03.2018, №М-0254/18 від 26.04.2018, №М-0348/18 від 31.05.2018, №М-0424/18 від 29.06.2018, №М- 0506/18 від 30.07.2018, №М-0585/18 від 31.08.2018, №М-0652/18 від 28.09.2018, №М-0744/18 від 29.10.2018, №М-0835/18 від 29.11.2018, №М-0913/18 від 28.12.2018. В кожному вказаному акті здачі-прийняття робіт (послуг) вартість робіт складала 10095,65 грн.

Таким чином, на виконання умов Договору-1 за період з січня по грудень 2018 року включно позивачем надано послуг на суму 121147,88 грн.

Разом з тим, відповідач не виконав належним чином умови Договору-1, здійснив оплату наданих послуг лише частково, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 40860,85 грн.

Окрім цього, 02 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" (позивач, виконавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач, замовник) укладено Договір №0003/19 від 02.01.2019 року на проведення дезінсекційних, дезінфекційних, дератизаційних робіт (надалі - Договір-2), згідно з яким (п. 1, п. 2) замовник доручає, а виконавець зобов`язується проводити дезінфекційні роботи на об`єктах і в обсязі, зазначених у додатку №1, сума договору складає 136937,43 грн.

Згідно з п. 3.6 Договору-2 замовник зобов`язується своєчасно оплачувати суми, обумовлені в п. 4 цього договору.

Відповідно до п. 4.1, п. 4.3 Договору-2 за проведення виконавцем дезінфекційних робіт, замовник здійснює щомісячну оплату на протязі 10-ти банківських діб на підставі акту здачі-прийняття робіт в сумі 11411,56 грн. Здача-прийом виконаних робіт оформлюється Актами, підписаних і завірених печатками обох сторін.

Відповідно до п.8.8 Договору-2 термін дії договору встановлюється з 02.01.2019 року до 31.12.2019 року.

Згідно з п. 3.7 Договору-2 виконавець зобов`язався проводити роботи раз на місяць.

Протягом 2019 року виконавець виконав вказані умови Договору-2 в повному обсязі і будь-яких претензій зі сторони замовника не було, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (послуг) за цим договором, а саме актами: №М-079/19 від 30.01.2019, №М-0158/19 від 28.02.2019, №М-0231/19 від 28.03.2019, №М-0347/19 від 30.04.2019, №М-0431/19 від 30.05.2019, №М-0520/19 від 27.06.2019, №М-0732/19 від 31.07.2019, №М- 0858/19 від 30.08.2019, №М-0964/19 від 30.09.2019, №М-1078/19 від 30.10.2019.

Таким чином, на виконання умов Договору-2 за період з січня по жовтень 2019 року включно позивачем надано послуг на суму 114114,50 грн.

Разом з тим, відповідач не виконав належним чином умови Договору-2, не здійснив оплату наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 114114,50 грн.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" (позивач, виконавець) та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (відповідач, замовник) укладено договір №0078/17-29012406 від 24.01.2018 року на проведення дезінсекційних робіт на об`єктах і в обсязі зазначених замовником (надалі - Договір-3).

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, за проведення виконавцем дезінфекційних робіт, замовник здійснює оплату на протязі 10-ти банківських діб на підставі акту здачі-прийняття робіт в сумі, яка зазначена в акті.

Протягом 2018 року виконавець виконав вказані умови Договору-3 в повному обсязі і будь-яких претензій зі сторони замовника не було, що підтверджується відповідними актами здачі-приймання робіт (послуг) за цим договором, а саме актами: №М-0590/19 від 30.08.2018 на суму 10197 грн.; №М-589 від 30.08.2018 на суму 1320 грн.

Таким чином, на виконання умов Договору-3 позивачем надано послуг на суму 11517 грн.

Разом з тим, відповідач не виконав належним чином умови Договору-3, не здійснив оплату наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 11517 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за вказаними договорами на проведення дезінсекційних, дезінфекційних, дератизаційних робіт складає 166492,35 грн.

Вказана сума заборгованості відповідача за вказаними вище договорами підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Обставини щодо несплати відповідачем боргу в сумі 166492,35 грн. стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем виконання своїх зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховані до стягнення з відповідача 9284,85 грн. 3% річних та 13204,97 грн. інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У частині першій статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 193 ГК України, статей 525-526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт виконання позивачем умов Договорів та надання послуг, у даному випадку, підтверджується актами здачі-приймання робіт (послуг), які підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств та які є первинними обліковими документами у розумінні ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки фіксує здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог у частині стягнення заборгованості за спірними договорами в розмірі 166492,35 грн. грн. законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених вище положень ЦК України позивачем за час прострочення виконання грошового зобов`язання нараховано 9284,85 грн. 3% річних та 13204,97 грн. інфляційних втрат.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пред`явлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Суд звертає увагу, що умовами спірних договорів передбачено обов`язок відповідача здійснити оплату на протязі 10-ти банківських діб на підставі акту здачі-прийняття робіт.

Водночас позивач, під час визначення періодів прострочення відповідача за актами, враховував 10 календарних, а не банківських днів, внаслідок чого невірно визначив ці періоди. Крім того, під час розрахунку інфляційних позивачем не враховано, що періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Наприклад, прострочення відповідача за актом від 26.04.2018 року виникає з 15.05.2018 року, а тому позивач мав право нараховувати інфляційні втрати за цим актом починаючи з червня 2018 року.

Крім того, позивачем неправомірно здійснено нарахування на суму 478,25 грн. (непогашений залишок за актом від 31.08.2018 року №М-0590/18) за період з 11.09.2018 року по 30.11.2020 року, оскільки він вже здійснив нарахування за цим актом на повну суму (10095,65 грн.) за період з 11.09.2018 року по 04.04.2019 року. Отже, позивач мав право нараховувати інфляційні та річні на непогашений залишок за актом від 31.08.2018 року №М-0590/18 починаючи з 05.04.2019 року.

Враховуючи викладене, суд, перевіривши розрахунок позивача, зазначає, що вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 9213,08 грн., а вимога про стягнення інфляційних втрат у сумі 13204,97 грн. є законною, правомірною та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо клопотання відповідача про повернення 50% судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, 50 % судового збору підлягає поверненню лише у разі визнання позову відповідачем у повному обсязі. Водночас у даному випадку відповідач визнав позов частково, а тому в даному випадку не підлягає застосуванню ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Також, позивач в позовній заяві просить відшкодувати суд витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.

Так, відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України, передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Представником позивача в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 21.12.2020 з додатком №1 до договору, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) та копію платіжного доручення про оплату витрат на правничу допомогу у розмірі 16000 грн.

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

Водночас відповідач подав заяву про неспівмірність заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд, враховуючи висновки об`єднаної палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19, зазначає наступне.

Так, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача 16000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Беручи до уваги викладене та зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тощо, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9076,55 грн., виходячи з такого.

Перш за все, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами про надання послуг в частині оплати наданих позивачем послуг. При цьому, відповідач основний борг визнав.

Тобто, даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, спір відноситься категорії спорів, що виникають у зв`язку із неналежним виконанням договору про надання послуг. У спорах такого характеру, за відсутності особливостей надання послуг у спірних правовідносинах, відсутності протиріч між наявними у справі документами, судова практика є сталою.

Крім того, спірні правовідносини регулюється нормами ЦК України, ГК України. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Тобто, для адвоката справа є звичайним розрахунковим спором; адвокат мав дослідити умови договорів, які є подібними, та вирахувати загальну суму наданих послуг. Розрахунок інфляційних та річних також не є складним.

Суд наголошує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, однак, суд має оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням того, чи є їх сума обґрунтованою.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18).

Крім того, розрахунок витрат на правову допомогу має бути здійснений з урахуванням рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року, згідно з якими розмір адвокатського гонорару за годину роботи ставить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати - 2270 грн. (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у період з 01.12.2020 року - 31.12.2020 року). Отже вартості 1 год. становить 1135 грн.

Як убачається з матеріалів справи, адвокат витратив на цю справу 8 годин, в тому числі: зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи, усна консультація з правовим аналізом наданих клієнтом документів (витрачено 1 годину), cкладання позовної заяви з детальним розрахунком сум заборгованості (витрачено 6 годин), виготовлення ксерокопій, направлення позову відповідачу та суду (витрачено 1 годину).

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, суд доходить висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню до 9080,00 грн. (8 год. * 1135 грн.). Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача має бути стягнуто 9076,55 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі ст.ст. 6, 11, 15, 16, 610, 611, 625, 901 Цивільного кодексу України, ст. 173, ч. 1 ст. 174, ст. 231 Господарського кодексу України та керуючись статтями 73-74, 76-80, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, 11, ідентифікаційний код 31557119) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Формула чистоти плюс" (61085, м.Харків, вул. Волонтерська, 68-а, кв. 127, ідентифікаційний код 37574978) 166492,35 грн. основного боргу, 9213,08 грн. 3% річних та 13204,97 грн. інфляційних втрат, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2833,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9076,55 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "26" березня 2021 р.

Суддя О.В. Смірнова