ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/244/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (70605, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" (64801, Харківська обл., смт. Близнюки, вул. Незалежності, буд. 7-А)
про стягнення 60897,61 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Бізон-Тех 2006" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" про стягнення з відповідача 235897,61 грн., що складається з: 173983,72 грн. - основного боргу; 3827,64 грн. - інфляційних втрат; 34796,74 грн. - штрафу; 23289,51 грн. - процентів.

Крім того, позивач просив зазначити в резолютивній частині рішення наступне: Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де:

СОБ - сума основного боргу, простроченого ТОВ "Комбікормовий завод" (ідентифікаційний код 31834579),

48 - розмір процентів,

КДП - кількість днів прострочення сплати ТОВ "Комбікормовий завод" (ідентифікаційний код 31834579) суми основного боргу за період: з 26.01.2021 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу,

КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти,

і стягнути отриману суму процентів із ТОВ "Комбікормовий завод" (ідентифікаційний код 31834579) на користь ПП "Бізон-Тех 006" (ідентифікаційний код 34216986).

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на положення ст.ст. 193, 199, 229, 230, 546, 549, 550, 551, 552, 611 ГК України, ст.ст 612, 625, 629, 691, 692, ЦК України та неналежним виконання відповідачем умов договору поставки № ХВ-67 від 26.02.2020 року, укладеного між сторонами, а саме зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати отриманого товару у встановлені договором строки, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості за отриманий товар та нараховано інфляційні втрати, штраф та проценти.

Вимогу про зазначення в рішенні суду про нарахування процентів до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, позивач обґрунтував вимогами ч.10 ст. 238 ГПК України, якими передбачено таке право суду.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 3538,46 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.02.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечення на відповідь на відзив.

08.02.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" зареєстровано повідомлення про сплату відповідачем коштів, вимоги зі стягнення яких підтримувались позивачем (вх. №3132), в якому позивач повідомляє суд про те, що 03.02.2021 відповідачем перераховано позивачу кошти у сумі 140000,00 грн. із призначенням платежу "Оплата згідно Договору поставки №ХВ-67 від 26.02.2020", що підтверджується банківською випискою від 03.02.2021.

Водночас позивачем повідомлено суд про те, що вищевказані кошти у розмірі 140000,00 грн. зараховані позивачем у якості 3827,64 грн. інфляційних втрат, 34796,74 грн. штрафу та 101375,62 грн. частини основного боргу, а відтак просить суд провадження у справі, у вказаній частині закрити на підставі п. 2 ч. 1. ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд вважати предметом позову Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (вих. № 23/21-юр від 25.01.2021 року) вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" 95897,61 грн., що складається з 72608,10 грн. суми основного боргу, 23289,51 грн. процентів та судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР: 100 = сума процентів,

де: СОБ - сума основного боргу, простроченого боржником за наказом, виданого на виконання цього рішення; 48 - розмір процентів; КДП- кількість днів прострочення сплати суми основного боргу за період: з 26.01.2021 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з боржника, вказаного в наказі, виданого на виконання цього рішення, на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986)»

Постановити ухвалу про повернення Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986) частину судового збору в сумі 2100,00 грн., сплаченого ним згідно з платіжним дорученням № 8616 від 25.01.2021 року. Постановити ухвалу про закриття провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

15.02.2021 в системі діловодства господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" зареєстровано повідомлення про сплату відповідачем коштів, вимоги зі стягнення яких підтримувались позивачем (вх. №3742), в якому позивач повідомляє суд про те, що 10.02.2021 відповідачем перераховано позивачу кошти у сумі 35000,00 грн. із призначенням платежу "Оплата згідно Договору поставки №ХВ-67 від 26.02.2020", що підтверджується банківською випискою від 10.02.2021.

Водночас позивачем повідомлено суд про те, що вищевказані кошти у розмірі 35000,00 грн. зараховані позивачем у якості частини основного боргу, а відтак просить суд провадження у справі, у вказаній частині закрити на підставі п. 2 ч. 1. ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд вважати предметом позову Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (вих. № 23/21-юр від 25.01.2021 року) вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" 60897,61 грн., що складається з 37608,10 грн. суми основного боргу, 23289,51 грн. процентів та судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР: 100 = сума процентів,

де: СОБ - сума основного боргу, простроченого боржником за наказом, виданого на виконання цього рішення; 48 - розмір процентів; КДП- кількість днів прострочення сплати суми основного боргу за період: з 26.01.2021 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з боржника, вказаного в наказі, виданого на виконання цього рішення, на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986)".

Постановити ухвалу про повернення Приватному підприємству "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986) частину судового збору в сумі 525,00 грн., сплаченого ним згідно з платіжним дорученням № 8616 від 25.01.2021 року. Постановити ухвалу про закриття провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.03.2021 заяви Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (вх. №3132 від 08.02.2021 та вх. №3742 від 15.02.2021) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи ухвалено здійснювати з їх врахуванням.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 252 ГПК України про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до суду не надходило.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ГПК України. При цьому, копія ухвали господарського суду Харківської області про відкриття провадження у справі від 01.02.2021, яку було надіслано на юридичну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджена Інформацією, наявною в ЄДРПОУ було вручено відповідачу, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №002386/2 від 11.02.2021.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26.02.2020 між Приватним підприємством "Бізон-Тех 2006" (надалі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" (надалі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки № ХВ-67 від 26.02.2020 р. (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого сторони дійшли згоди, що у порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором і Специфікаціями до нього, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця такий товар: насіння для сівби, пестициди в препаративних формах, що є засобами захисту рослин, регулятори росту рослин, мікродобрива і мінеральні добрива, а покупець зобов`язується приймати цей товар й оплачувати його.

Асортимент, кількість і ціна товару вказуються в Специфікаціях до Договору, що є невід`ємними його частинами (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору строк поставки товару вказується в Специфікації.

Умовами п. 2.2. Договору було погоджено, що сторонами Договору може бути укладено як одну, так і більшу кількість Специфікацій до Договору. Кожна наступна Специфікація після першої регулює окрему поставку товару в рамках цього Договору і не скасовує та не змінює попередні Специфікації ні повністю, ні частково, якщо тільки інше не вказано в ній.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з укладеними між позивачем і відповідачем Специфікаціями до Договору, позивач зобов`язався поставити відповідачу товар на загальну суму 548548,17 грн., а саме:

- за Специфікацією № 1 від 31.03.2020 р. на загальну суму 52674,36 грн.;

- за Специфікацією № 2 в редакції від 27.04.2020 р. на загальну суму 183810,26 грн.;

- за Специфікацією № 3 від 31.03.2020 р. на загальну суму 22032,00 грн.;

- за Специфікацією № 4 в редакції від 17.04.2020 р. на загальну суму 290031,55 грн. (а.с. 17-20).

Відповідно до умов п. 6.1.3. Договору покупець зобов`язується з`явитися за товаром у місце поставки товару, прийняти його та передати в обмін нього постачальнику належним чином оформлену довіреність на отримання товару.

Позивачем у позовній заяві наголошено на тому, що останній виконуючи свої договірні зобов`язання, по мірі з`явлення відповідача у місце поставки товару, передав відповідачу весь товар на загальну суму 548548,17 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 21-24) на такі суми:

- №14889 від 21.04.2020 р. - 52 674,36 грн.;

- № 14895 від 21.04.2020 р. - 290 031,55 грн;

- №14892 від 21.04.2020 р. - 22 032,00 грн;

- № 14897 від 21.04.2020 р. - 183 810,26 грн.

Факт здійснення позивачем відповідачу поставок товару підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків від 15.07.2020 р., який від імені відповідача підписано його керівником та бухгалтером.

Вищевказаний Акт звірки взаєморозрахунків від 15.07.2020 підписано без будь-яких застережень. Водночас пунктом 3 вказаного Акту звірки взаєморозрахунків відповідачам підтверджено, що позивач взяті на себе зобов`язання з поставки товару за спірним Договором виконав повністю та належним чином. Претензій до позивача стосовно виконання умов Договору стосовно кількості, асортименту та якості поставленого товару у відповідача немає (а.с. 27).

З огляду на викладене, позивачем у позовній заяві вказано на те, що останній належним чином виконав свої договірні зобов`язання, передав відповідачу весь товар на загальну суму 548 548,17 грн.

Згідно з п. 5.2. Договору оплата товару здійснюється відповідачем у гривнях через банки у безготівковій формі шляхом переказу платіжним дорученням коштів на поточний рахунок позивача. Підставою для платежу є даний Договір.

Умовами п. 5.1. та п. 6.1.1. Договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити постачальнику товар у строки, що вказані у Специфікаціях.

Строки розрахунку за товар, що вказаний в пункті 3 Специфікацій, згідно з якими граничною датою повного і остаточного розрахунку за товар є 15.10.2020 р.

З матеріалів справи вбачається, що у встановлені Договором строки відповідач частково виконав взяті на себе зобов`язання з оплати вартості товару на загальну суму 374564,45 грн, перерахувавши вказану суму в такі строки: 31.03.2020 р. - 150 000,00 грн; 24.12.2020 р. - 100 000,00 грн; 23.04.2020 р. - 14 564,45 грн; 28.12.2020 р. - 110 000,00 грн. про що свідчать банківські виписки по особовим рахункам (а.с. 25-26)

Таким чином, позивачем наголошено на тому, що заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням часткової сплати вартості товару (основний борг) за спірним Договором станом на дату звернення з даним позовом до суду становить 173 983,72 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1 ст.11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, ( ч. 2 ст.11 ЦК України)

Як свідчать матеріали справи, спір між сторонами по цій справі, виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №ХВ-67 від 26.02.2020, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки, передавши у власність відповідача товар на загальну суму 548548,17 грн. що підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних: №14889 від 21.04.2020 р. на суму 52 674,36 грн; № 14895 від 21.04.2020 р. на суму 290 031,55 грн; №14892 від 21.04.2020 р. на суму 22 032,00 грн та № 14897 від 21.04.2020 р. на суму 183 810,26 грн.

Вимогами статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Також, вимогами статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормами ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Водночас, із матеріалів справи убачається, що після пред`явлення позову у цій справі, відповідачем здійснено часткову оплату та перераховано на рахунок позивача кошти у зв`язку з чим 08.02.2021 та 15.02.2021 від Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" в системі діловодства господарського суду Харківської області зареєстровано повідомлення про сплату відповідачем коштів, вимоги зі стягнення яких підтримувались позивачем.

В повідомленні про сплату відповідачем коштів, вимоги зі стягнення яких підтримувались позивачем (вх. №3132 від 08.02.2021), позивачем повідомлено суд про те, що 03.02.2021 відповідачем перераховано позивачу кошти у сумі 140000,00 грн. із призначенням платежу "Оплата згідно Договору поставки №ХВ-67 від 26.02.2020", що підтверджується банківською випискою від 03.02.2021. Між тим, позивачем повідомлено суд про те, що вищевказані кошти у розмірі 140000,00 грн. зараховані позивачем у якості 3827,64 грн. інфляційних втрат, 34796,74 грн. штрафу та 101375,62 грн. частини основного боргу. А тому позивач просить суд провадження у справі, у вказаній частині закрити на підставі п. 2 ч. 1. ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Водночас в повідомленні про сплату відповідачем коштів, вимоги зі стягнення яких підтримувались позивачем (вх. №3742 від 15.02.2021), позивач повідомлено суд про те, що 10.02.2021 відповідачем перераховано позивачу кошти у сумі 35000,00 грн. із призначенням платежу "Оплата згідно Договору поставки №ХВ-67 від 26.02.2020", що підтверджується банківською випискою від 10.02.2021. При цьому, позивачем вказано, що вищезазначені кошти у розмірі 35000,00 грн. зараховані позивачем у якості частини основного боргу. А відтак позивач просить суд провадження у справі, у вказаній частині закрити на підставі п. 2 ч. 1. ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведене, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 136375,62 грн. суми основного боргу, 3827,64 грн. інфляційних втрат та 34796,74 грн. штрафу підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю предмета спору.

При цьому доказів оплати у повному обсязі відповідачем заявленої позивачем до стягнення заборгованості, сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 37608,10 грн. суми основного боргу є підставними та обґрунтованими, а відтак, підлягають до задоволення.

Щодо заявлених до стягнення 23289,51 грн. процентів, суд зазначає наступне.

Вимогами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом враховано, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Умовами п. 7.2.3. Договору передбачено, що у разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим Договором покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, зобов`язується сплатити постачальнику 48 процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем процентів річних, враховуючи умови п. 7.2.3. Договору та обставини справи, суд встановив, що нарахування процентів річних не суперечить вимогам чинного законодавства, умовам договору, є арифметично вірними, у зв`язку з чим позовна вимоги щодо стягнення процентів річних у розмірі 23289,51 грн. визнається судом обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивача, що викладено у позовній заяві про зазначення в резолютивній частнині рішення про нарахування відповідачу процентів на прострочену і несплачену ним суму основного боргу до моменту виконання такого рішення, суд зазначає про наступне.

Стаття 238 ГПК України визначає зміст судового рішення та встановлює, що саме повинно/може бути зазначено в судовому рішенні.

Відповідно до положень ч. 10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою немайнового характеру, яка повинна оплачуватись судовим збором в розумінні норм ГПК України, оскільки вказана вимога заявляється безпосередньо не до відповідача у справі, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленими до суду про використання останнім передбаченого ч. 10 ст.238 ГПК України відповідного права.

Таким чином, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

З правового аналізу вказаної норми процесуального права вбачається, що при застосуванні положень ч. 10 ст. 238 ГПК України, правила розрахунку остаточної суми відсотків встановлюються саме судом, з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, а не здійснюються відповідно до формули, встановленої певним законом.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

З огляду на викладене, вищевказане клопотання позивача визнається судом обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 73 Господарського кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з оплатою судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в розмірі 913,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод" (64801, Харківська обл., смт. Близнюки, вул. Незалежності, буд. 7-А, ) на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (70605, Запорізька обл., м. Пологи, вул. Лесі Українки, буд. 162, кв. 11, ) 37608,10 грн. суми основного боргу, 23289,51 грн. процентів та 913,46 грн. витрат зі сплати судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нарахувати проценти за такою формулою:

(СОБ х 48 х КДП) : КДР: 100 = сума процентів,

де: СОБ - сума основного боргу, простроченого боржником за наказом, виданого на виконання цього рішення; 48 - розмір процентів; КДП- кількість днів прострочення сплати суми основного боргу за період: з 26.01.2021 року і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу; КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з боржника, вказаного в наказі, виданого на виконання цього рішення, на користь Приватного підприємства "Бізон-Тех 2006" (ідентифікаційний код 34216986)".

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 136375,62 грн. суми основного боргу, 3827,64 грн. інфляційних втрат та 34796,74 грн. штрафу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "01" квітня 2021 р.

Суддя Г.І. Сальнікова