ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6279/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Жарої О.І., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 524 463,00 грн.

Представники:

від позивача Прокопенко В.М.

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості у сумі 430 099,10 грн., що складають заборгованість за договором позики (поворотної фінансової допомоги) від 27.08.2014; 79 138,40 грн. - пені; 15 225,50 грн. - інфляції грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору позики (поворотної фінансової допомоги) від 27.08.2014 в частині повної та своєчасної сплати заборгованості.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підтвердження чому останній зазначає, що оскільки сторонами погоджено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути позику частинами, а саме щомісячно, а також право звернення позикодавця до суду у разі несплати щомісячного платежу, то право позикодавця є порушеним з моменту невиконання позичальником кожного щомісячного зобов`язання передбаченого п. 5.2 спірного договору.

Отже, на думку відповідача, останнім днем строку, в межах якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" могло звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права щодо повернення поворотної (фінансової) допомоги по договору позики є:

- по зобов`язанню за період з 01.07.2015 по 31.07.2015 - 31.07.2018;

- по зобов`язанню за період з 01.08.2015 по 31.08.2015 - 31.08.2018;

- по зобов`язанню за період з 01.09.2015 по 30.09.2015 - 30.09.2018;

- по зобов`язанню за період з 01.10.2015 по 31.10.2015 - 31.10.2018.

Таким чином, позивач з вказаною позовною заявою звернувся до суду 19.11.2020 з пропущенням строку позовної давності.

У зв`язку з чим, посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України, останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, не погоджується та зазначає наступне.

Передана сума позичальнику поворотної фінансової допомоги окрім іншого підтверджується і актом звірки взаєморозрахунків № 31343 від 30.11.2018, який підписано сторонами та скріплений печатками підприємств.

Позивач звертає увагу суду на те, що підписання сторонами вказаного акту взаєморозрахунків і відповідне відображення в обліку є діями позивача, що свідчать про визнання боргу, та відповідно до приписів ст. 264 ЦК України перериває перебіг позовної давності, у зв`язку з чим останній починає відраховуватися заново.

На підставі викладеного, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач повторно на полягає на застосуванні строку позовної давності та зазначає, що сторони підписали акт звірки розрахунків 31343 від 30.11.2018 вже після спливу позовної давності за усіма зобов`язаннями щодо погашення частин позики.

В той же час термін "переривання" позовної давності вказує на те, що позовна давність може перериватися тільки до її закінчення.

З цього, на думку відповідача, випливає, що акт звірки розрахунків підписаний після спливу позовної давності не може її переривати.

Посилаючись на ч. 4 ст. 267 ЦК України відповідач просить відмовити в позові.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої останній просить суд: накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (), в межах суми боргу у розмірі 524 463,00 грн. та на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (), а саме: нежитлова будівля, громадський будинок літ. Б-4, за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, буд. 156л, загальною площею 1832,7 кв.м (реєстраційний номер майна - 25951006).

Ухвалою суду від 23.11.2020 вказану заяву повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" без розгляду.

Ухвалою від 24.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.12.2020.

25.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої останнє просить суд: накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (), в межах суми боргу у розмірі 524 463,00 грн. та на нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (), а саме: нежитлова будівля, громадський будинок літ. Б-4, за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, буд. 156л, загальною площею 1832,7 кв.м (реєстраційний номер майна - 25951006).

Крім того, заявник зазначає, що не заперечує проти застосування заходів зустрічного забезпечення у вигляді банківської гарантії на суму 524 463,00 грн.

Ухвалою суду від 27.11.2020 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" про забезпечення позову - відмовлено.

Представник відповідача в підготовче засідання 22.12.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом надіслання на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" ухвали суду (а.с. 119), у зв`язку з чим розгляд підготовчого засідання відкладався до 19.01.2021, про що постановлено ухвалу суду.

У підготовчому засіданні, яке відбулось 19.01.2021, відповідачем заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи, з метою підготовки відзиву на позов.

В судовому засіданні представнику відповідача вручено ухвалу господарського суду від 24.11.2020 про відкриття провадження у справі, яка по причині відсутності фінансування не була надіслана на адресу ТОВ "Мета-Імпекс".

Ухвала суду від 22.12.2020 про відкладення судового засідання на 19.01.2021 на адресу відповідача надіслана, та повернута органами Укрпошти, з поміткою: "за закінченням терміну зберігання".

Для надання можливості відповідачеві підготувати відзив на позов, господарським судом задоволено клопотання останнього, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 18.02.2021 та відкладено підготовче засідання до 03.02.2021, про що постановлено ухвалу суду.

Представник відповідача в підготовче засідання 03.02.2021 не з`явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в підготовчому засіданні, що відбулося 03.02.2021, заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки та подачі відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 03.02.2021 розгляд підготовчого засідання відкладався до 16.02.2021.

В підготовчому засіданні, що відбулось 16.02.2021 представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання для підготовки та подачі заперечення відповіді на відзив.

Заявлене представником відповідача клопотання задоволено господарським судом частково, а саме, в частині надання можливості подати заперечення в строки, які викладені в ухвалі від 22.12.2020.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.03.2021, про що постановлено ухвалу суду.

Представник відповідача в судове засідання, що відбулося 10.03.2021 не з`явився, надіславши заяву про відкладення розгляду справи.

Під час судового засідання 10.03.21 господарський суд вислухавши вступне слово представника позивача, оголосив перерву до 17.03.2021, задовольнивши клопотання відповідача про відкладення судового засідання, з метою надання останньому вступного слова в наступному засіданні.

Ухвалою суду від 10.03.2021 розгляд справи відкладався до 17.03.2021.

У судове засідання 17.03.2021 представник відповідача не з`явився подавши через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю представника останнього заявитися в судове засідання на підтвердження чого надано листок непрацездатності.

Враховуючи запроваджені на території України заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань, суд визнає причини неявки у судове засідання представника відповідача поважними.

Проте, судом враховано, що відповідач не обмежений колом представників, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

Крім того, суд звертає увагу на пункт 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якого, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та відкладення розгляду справи, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

17.03.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо повного та своєчасного розрахунку за договором позики (поворотної фінансової допомоги).

27.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (Позичальник) укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору згідно до ст. 1046 ЦК України Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику поворотну (зворотну) фінансову допомогу, а саме: передає у власність другій стороні грошові кошти, визначені родовими ознаками згідно до цього Договору, а останній зобов`язується повернути її у визначений даним Договором строк та виконувати вимоги та умови Договору та чинного законодавства України щодо виконання та дотримання вимог Договору позики.

Безвідсоткова зворотна фінансова допомога Позичальнику надається на безвідсотковій основі. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Момент передачі грошових коштів - визначена в Договорі, але не пізніше 3х банківських днів з дати укладання даного Договору (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору сума зворотної фінансової допомоги становить за даним Договором суму у розмірі 1 100 000,00 грн., з зобов`язанням повернути її Позикодавцю у строк до 31.12.2015 року. Ця дата є остаточною датою повернення позики.

Строк надання зворотної фінансової допомоги Позичальнику становить з моменту підписання цього Договору до 31 грудня 2015 року включно (пункт 4.1 Договору).

На виконання умов договору позивач надав відповідачеві безвідсоткову зворотну фінансову допомогу на загальну суму 1 098 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 17-19; 25).

Відповідно до пункту 5.1 Позичальник зобов`язується починаючи з 01.12.2014 року почати розраховуватися з Позикодавцем протягом строку до 31.12.2015 року та повернути таку ж саму суму грошей, яка ним була отримана від Позикодавця, а саме грошові кошти у валюті, яку Позичальник отримав у Позикодавця, а саме у національній валюті України - гривнях.

Ця сума повертається Позикодавцю особисто йому на його розрахунковий рахунок такими періодичними платежами, а саме починаючи з 01.12.2014 до 31.12.2015 року сумами у розмірі 100 000,00 грн. щомісячно.

Позичальник має право збільшувати виплату повернення щомісячної суми в адресу Позикодавця без окремого погодження з останнім. Позикодавець має право зменшувати щомісячний платіж, але починаючи на десятий місяць терміну дії даного Договору (пункт 5.2 Договору).

Даний Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання (пункт 6.1 Договору).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідач неналежним чином виконав умови договору, здійснивши повернення безвідсоткової зворотної фінансової допомоги частково, в сумі 668 400,00 грн., про що свідчать банківські виписки, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 25-37).

Факт неповернення зворотної фінансової допомоги в сумі 430 099,10 грн. сторонами підтверджено в акті звірки взаєморозрахунків, станом на 30.11.2018.

Доказів погашення вказаної суми заборгованості на момент розгляду спору, відповідачем надано не було.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором позики, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 5.1 Договору відповідач зобов`язався повернути отриману безвідсоткову фінансову допомогу позивачу до 31.12.2015.

Позивач належним чином виконав зобов`язання, передбачені договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжними дорученнями та не заперечується відповідачем.

Про належне виконання своїх зобов`язань позивачем свідчить також визнання відповідачем обставин отримання коштів, а саме підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків № 31343 від 30.11.2018.

В свою чергу відповідач свої зобов`язання з повернення коштів у сумі 430 099,10 не виконав, що також визнає відповідач.

На дату подання позивачем позову до суду та на момент вирішення справи судом, відповідач свої зобов`язання за договором з повернення отриманих коштів у розмірі 430 099,10 грн. та/або в будь-якому іншому розмірі не виконав, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Водночас відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, яке судом до уваги не приймається з огляду на таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз.1,2 п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування позовної давн6ості у вирішення господарських спорів за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 1, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи містять акт звірки взаєморозрахунків № 31343 від 30.11.2018, який підписаний сторонами на загальну суму 430 099,10 грн.

Суд звертає увагу на те, що підписання сторонами вказаного акту у розумінні статті 264 ЦК України є дією, яка свідчить про визнання відповідачем наявності свого боргу, у зв`язку з чим має місце переривання строку позовної давності, оскільки матеріали справи містять всі необхідні первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості, зафіксований сторонами у акті звірки.

Відповідно до части 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем помилково вказано на те, що строк позовної давності не переривався і позивач звернувся до суду за захистом своїх прав по грошовому зобов`язанню поза межами строку позовної давності.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Положеннями Цивільного кодексу України, а саме статтями 525, 526 внормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 430 099,10 належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк повернення грошової позики, у відповідності до п. 5.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 430 099,10 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлено до стягнення інфляцію грошових коштів у розмірі 15 225,50 грн. за період з жовтня 2019 по жовтень 2020 року.

Після здійсненого судом перерахунку встановлено, що нарахування інфляції грошових коштів відповідачем здійснено з допущенням арифметичної помилки, відтак вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляції грошових коштів у сумі 15 225,50 грн. підлягають частковому задоволенню в сумі 14 347,49 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 79 138,40 грн. за загальний період з 01.05.2020 по 31.10.2020 року.

Відповідно до пункту 7.4 Договору за невиконання зобов`язаньза цим Договором сторони несуть відповідальність, установлену законодавчими актами України і даним Договором, а винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі, втрачену вигоду у порядку, передбаченому чинним законодавством України, а також за несвоєчасне повернення суми боргу Позикодавцю, Позичальник сплачує пеню у розмірі 0.1 % від загальної суми боргу за кожен день прострочки платежу по даному Договору.

При цьому, сплата пені не звільняє винну сторону від виконання умов цього Договору та сплаті суми боргу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку останнім до стягнення нарахована пеня за загальний період прострочення з 01.05.2020 по 31.10.2020 в сумі 79 138,40 грн.

Проте, при розрахунку суми пені останнім не враховано положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення пені за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 в сумі 79 138,40 грн.

Розподіл судового збору здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-Імпекс" (49057, м. Дніпро, просп. Б. Хмельницького, буд. 156; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс Україна" (49000, м. Дніпро, вул. Радистів, 5а, оф. 505; ) 430 099,10 грн. - основного боргу,14 347,49 грн. - інфляції грошових коштів, 6 666,70 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 29.03.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко