ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 березня 2021 року Справа № 903/80/21

за позовом: Приватного підприємства ЗД України

до Приватного підприємства Гольд Міррор

про стягнення 17386,61 грн.,

Суддя Вороняк А.С.

секретар судового засідання Коритан Л. Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Токарчук Віктор Михайлович, адвокат (ордер серії ВЛ №000,081263),

від відповідача: н/з,

встановив: Приватне підприємство ЗД України звернулось з позовом до Приватного підприємства Гольд Міррор про стягнення 17386,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу № 149 від 05.10.2020 в частині оплати вартості отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 17.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 10.03.2021.

Ухвалою суду від 10.03.2021 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 30.03.2021. Здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача Приватне підприємство Гольд Міррор про дату та час судового засідання.

В судове засідання відповідач не прибув, відзиву на позов не подав. Факт належного повідомлення відповідача про дату й час розгляду справи підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 200 від 18.03.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 30.03.2021 позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

05 жовтня 2020 року між ПП «ЗД УКРАЇНА» (надалі - продавець) та ПП «ГОЛЬД МІРРОР» (надалі - покупець) було укладено Договір купівлі-продажу № 149 (надалі - Договір) (а.с. 8-10).

Згідно п.1.1. Договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар за номенклатурою, кількістю та цінами, що вказані в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцю у повному обсязі протягом 10 (десяти) днів від дати прийняття замовлення та забезпечити покупця необхідними документами щодо товару (видатковою накладною, товаро-транспортною накладною, податковою накладною, зареєстрованою у формі електронного документа тощо) (п.2.1. Договору).

Перехід права власності відбувається в момент передачі товару, що оформляється видатковою накладною. Датою поставки (передачі) товару є дата, вказана у видатковій накладній на товар (п.2.2. Договору).

Ціни на Товар погоджуються в заявці і вказуються у видатковій накладній на його передачу (п.3.1. Договору).

Покупець зобов`язаний провести оплату за товар в безготівковій формі згідно встановленого рахунка-фактури шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця шляхом передоплати протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виставлення рахунка-фактури (п.3.2. Договору).

22 жовтня 2020 року згідно видаткової накладної № PH-0000803 на підставі рахунку-фактури № СФ-0000814 від 21.10.2020 покупцю було поставлено товар - стретч-плівку в асортименті, кутик захисний універсальний, стрічку пакувальну, пряжку дротяну на суму 15930 грн. з ПДВ (а.с. 13).

22 жовтня 2020 року продавцем складено податкову накладну № 64 (а.с. 14). Згідно квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних 05 листопада 2020 р. Податкову накладну № 64 зареєстровано в ЄРПН за № .

Позивач стверджує, що покупцем кошти за поставлений товар несплачені. Станом на 12.02.2021 р. сума боргу покупця становить 15930 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 144 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Щодо п. 2.1. Договору, в якому сторони передбачили обов`язок відповідача провести оплату за товар згідно виставленого рахунка-фактури протягом 1 календарного дня з моменту виставлення рахунка-фактури, то суд зазначає таке.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №915/641/19 зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦКУ та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 614 ЦКУ, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Крім того у видатковій накладній від 22 жовтня 2020 року № PH-0000803, яка підписана відповідачем було заначено реквізити продавця і те, що замовлення було на підставі рахунку рахунку-фактури № СФ-0000814 від 21.10.2020.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами Договору, відпуск позивачем на виконання його умов відповідачу товару, отримання товару відповідачем та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, обізнаність відповідача про суму оплати, яку він мав здійснити за отриманий товар суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення основної заборгованості в сумі 15930 грн. підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 591,81 грн., суд зазначає таке.

У випадку порушення строків оплати покупець зобов`язаний сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення (п.5.6. Договору).

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд перевірив розрахунок пені за заявлений період прострочення оплати з 23.10.2020 по 12.02.2021 на суму заборгованості 15930 грн. та прийшов висновку, що пеня підставна в сумі 591,81 грн.

Щодо стягнення з відповідача 716,85 грн. 3% річних за період з жовтня 2020 по січень 2021 року, та 3% річних за період з 23.10.2020 по 12.02.2021, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих інфляційних втрат, вважає, що останні підставні до стягнення частково в загальній сумі 557,55 грн., а в решті частини стягнення інфляційних втрат в сумі 159,30 грн. слід відмовити через безпідставність, з огляду на таке.

В даному випадку позивач здійснює розрахунок інфляційних втрат з жовтня 2020 по січень 2021, хоча початком розрахункового періоду зазначає 23.10.2020.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Беручи до уваги викладене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з листопада 2020 по січень 2021. Сума інфляційних втрат за даний період становить 557,55 грн.

Позивачем не враховано, що за жовтень 2020 час прострочення у неповному місяці менше половини місяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Щодо стягнення 3% річних, то суд зазначає, що 147,95 грн. підлягають стягненню із відповідача в повному обсязі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 17227,31 грн., з них: 15930 грн. основного боргу, 591,81 грн. пені, 557,55 грн. інфляційних втрат, 147,95 грн. 3% річних. У стягненні 159,30 грн. інфляційних втрат слід відмовити через безпідставність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2249,20 грн. судового збору, пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу представником позивача подано до суду Договір про надання правової допомоги від 08.02.2021 (а.с. 21-22), ордер серія ВЛ № 000,081263 від 08.02.2021 (а.с. 23), копію платіжного доручення № 2611 від 10.02.2021 на суму 5000 грн. (а.с. 24), виписку із рахунку (а.с. 25).

Беручи до уваги викладене, із відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4954,19 грн. на підставі ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Приватного підприємства Гольд Міррор (Волинська область, м. Луцьк, проспект Відродження,30/91, ) на користь Приватного підприємства ЗД України (Волинська область, Луцький район, с. Липини, вул. Вишнева, 2, ) 17227,31 грн. (сімнадцять тисяч двісті двадцять сім грн. 31 коп.), з них: 15930 грн. основного боргу, 591,81 грн. пені, 557,55 грн. інфляційних втрат, 147,95 грн. 3% річних, 2249,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем та 4954,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 159,30 грн. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 05.04.2021

Суддя А. С. Вороняк