ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2021 р. Справа№ 925/830/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 20.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватної агропромислової фірми «Воля»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 18.09.2020 (повний текст складено 27.09.2020)

у справі №925/830/20 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Приватної агропромислової фірми «Воля»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ»

про стягнення 1 456 705,44 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Приватна агропромислова фірма «Воля» звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ» про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 1 456 705,44 грн, з яких: 1 385 942,40 грн збитків за неповернуте зі зберігання майно, 30 490,73 грн інфляційних втрат та 40 272,31 грн як 3 % річних на підставі договору зберігання №Д-ТО-19-00032/З від 27.09.2018, укладеного між сторонами у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано зобов`язання зі збереження насіння кукурудзи, а на законні вимоги позивача про повернення майна переданого на зберігання відповідач відповідає вимогою.

27.07.2020 позивачем до Господарського суду Черкаської області подано заяву від 21.07.2020 про часткову відмову від позову, якою просить суд закрити провадження у справі в частині стягнення збитків за неповернення зі зберігання насіння соняшнику в сумі 764 798,40 грн та 16 825,57 грн інфляційних і 22 223,30 грн як 3% річних, вирахуваних пропорційно цій сумі збитків.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі № 925/830/20 прийнято часткову відмову позивача від позову за заявою від 21.07.2020 та закрито провадження у справі за позовом Приватної агропромислової фірми «Воля» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛНЗ» в частині вимог про стягнення за договором зберігання № Д-ТО-19-00032/З від 27.09.2018 збитків в сумі 764 798,40 грн (вартість насіння соняшнику), 16 825,57 грн збитків від інфляції та 22 223,30 грн як 3 % річних. У решті вимог у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається, що сторони фактично уклали два окремі договори - поставки та зберігання, з приводу умов яких сторони окремо досягали певної згоди. При цьому в самих договорах не вказано про їх прямий зв`язок. Тому в даному конкретному випадку взаємовідносин сторін ідентифікуючі ознаки товару як предмету договору зберігання, повинні оцінюватися лише за умовами цього договору.

А тому відсутність на зберіганні у відповідача кукурудзи з ідентифікуючими ознаками, які визначені у договорі поставки, не свідчить про відсутність кукурудзи, яку відповідач зобов`язаний зберігати та повернути на вимогу позивача.

Судом встановлено, що позивач не довів своє право на повернення індивідуально визначеного майна зі зберігання, яке відсутнє у відповідача. Відповідач вказав на готовність в будь-який час передати товар зі зберігання позивачу у вигляді зерна кукурудзи ДКС 3511, а позивач не спростував цих доводів і тому позивач не довів завдання йому збитків і не вправі нараховувати відповідачу платежі за ст. 625 Цивільного кодексу України.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватна агропромислова фірма «Воля» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі №925/830/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 621 144,00 грн збитків за Договором №Д-ТО-19-00032/З від 27.09.2018; 13 665,16 грн - збитків від інфляції за період з 30.06.2019 по 19.06.2020 та 3% річних у розмірі 18 049,01 грн; 12 057,71 - судовий збір та 7 875,00 - витрат на правничу допомогу. В іншій частині рішення залишити без змін.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 відкрито апеляційне провадження у справі №925/830/20 за апеляційною скаргою Приватної агропромислової фірми «Воля» на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 року у справі №925/830/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 18.11.2020.

17.11.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

18.11.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючої судді Тарасенко К.В. на лікарняному.

Ухвалою від 23.11.2020 розгляд справи призначено на 09.12.2020.

Ухвалою від 09.12.2020 розгляд справи відкладено на 20.01.2021.

Ухвалою від 14.12.2020 клопотання позивача задоволено клопотання представника Приватної агропромислової фірми "Воля" адвоката Панченко Олени Олександрівни про участь у судовому засіданні 20.01.2021 в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Судове засідання 20.01.2021 відбулось в режимі відеоконференції.

Представник позивача взяв участь у судовому засіданні 20.01.2021 в режимі відеоконференції поза межами суду, представник відповідача у судове засідання не зявився.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що саме кукурудза, яка була придбана у відповідача, у подальшому була передана йому для зберігання, а кукурудза, яку відповідач погодився повернути відповідачу, мала інше маркування, і передано було не зерно кукурудзи, а насінневий матеріал.

Передана на зберігання кукурудза мала маркування та пакування яке дає змогу її ідентифікувати як індивідуально визначену, і вказана кукурудза у відповідача відсутня, що свідчить про невиконання умов договору зберігання та наявність підстав для відшкодування збитків шляхом сплати вартості не збереженого майна.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідач зазначає, що договір зберігання та акт приймання-передачі на зберігання не містить індивідуально визначених ознак, а тому у відповідача наявний обов`язок повернути насіння кукурудзи ДКС 3511 у кількості 200 мішків, а тому предметом договору зберігання є речі визначені родовими ознаками, а вимоги про наявність певного маркування є неправомірними.

2.4. інші процесуальні дії у справі:

У судовому засіданні 20.01.2021 представник позивача, який брав участь в режимі відеоконференції, надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову та вимоги позовної заяви задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи, а також клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2018 між сторонами у справі було укладено Договір поставки № Д-ТО-19-00032 (т. 1 а.с. 38), на виконання умов якого позивач, зокрема, придбав у відповідача насіння соняшнику Р64LЕ99 в кількості 150 мішків вартістю 637 332,00 грн. та насіння кукурудзи ДКС 3511 серія UA -24-17-037/657-14 в кількості 200 мішків загальною вартістю 517 620,00 грн.

Товар передано позивачу відповідачем на підставі видаткової накладної № 8055 від 27.09.2018 (а.с. 46).

В цей же день 27.09.2018 сторони також уклали Договір зберігання № Д-ТО--19-00032/З (т. 1 а.с. 35), за умовами якого Зберігач-відповідач зобов`язався зберігати продукцію, зазначену в п. 1.2. Договору, яка передана Поклажодавцем-позивачем та повернути її у схоронності. Згідно п. 1.2. Договору найменування, характеристики, вартість та кількість продукції, що передається на зберігання, визначається сторонами в Акті приймання-передачі продукції на зберігання, що є невід`ємною частиною цього договору.

Зберігач по даному договору не є професійним зберігачем, а даний договір не є публічним (п. 1.3.).

Згідно п. 6.1. Договору зберігання, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2019.

З Акту приймання-передачі на зберігання продукції по договору зберігання № Д-ТО--19-00032/З від 27.09.2018 (т. 1 а.с. 37) вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання насіння соняшнику Р64LЕ99 в кількості 150 мішків вартістю 637 332,00 грн та насіння кукурудзи ДКС 3511 в кількості 200 мішків загальною вартістю 517 620,00 грн.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Як правильно вказав у своєму рішенні суд першої інстанції, щодо обох видів товару в цьому Акті серія насіння та інші ідентифікуючі його ознаки не зазначались.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач наголошує, що на зберігання відповідачу він передав саме ту продукцію, яку він попередньо придбав у відповідача за договором поставки № Д-ТО-19-00032 (а.с. 38) в один і той же день.

При цьому позивач вказує, що саме виходячи з цього передане на зберігання насіння кукурудзи має ідентифікуючі характеристики ДКС 3511 серія UA -24-17-037/657-14 урожаю 2018 року, виробник Dekalb, в кількості 200 мішків, а насіння соняшнику Р64LЕ99 в кількості 150 мішків виробник Pioneer. Оскільки товар на зберігання було передано 27.09.2018, то пакування цього товару не перевищує цю дату.

Позивач вважає, що на повернення саме цієї продукції він має право за умовами Договору зберігання між сторонами і оскільки відповідач готовий повернути іншу продукцію (з іншою серією та пакування жовтень 2018), то позивач вважає, що передане на зберігання зерно кукурудзи відсутнє і це дає право позивачу стягувати збитки у розмірі вартості зерна кукурудзи.

Водночас, вказане твердження не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору зберігання, як вже зазначалось продукцію, зазначену в п. 1.2. Договору, яка передана Поклажодавцем-позивачем та повернути її у схоронності. Згідно п. 1.2. Договору найменування, характеристики, вартість та кількість продукції, що передається на зберігання, визначається сторонами в Акті приймання-передачі продукції на зберігання, що є невід`ємною частиною цього договору.

Тобто зі змісту договору вбачається, що позивач має право вимагати повернення, в даному випадку майно з характеристиками визначеними в акті приймання передачі, тобто позивач має право на отримання зі зберігання насіння кукурудзи ДКС 3511 в кількості 200 мішків загальною вартістю 517 620,00 грн, жодних інших додаткових вимог та характеристик майна в акті не зазначено.

Актом від 16.07.2020 (т. 1 а.с. 96) позивач підтверджує, що представниками сторін 16.07.2020 було перевірено наявність на зберіганні насіння соняшнику та кукурудзи і виявлено відсутність кукурудзи із маркуванням ДКС 3511 серія UA -24-17-037/657-14 урожаю 2018 року, а натомість в наявності є кукурудза КС 3511 іншої серії та пакування в достатній кількості.

Позивачем, зокрема, було виявлено, що на зберіганні у відповідача знаходиться зерно кукурудзи сорт ДКС 3511, номер партії UA -24-17-030/0017-18, пакування жовтень 2018 (а.с. 98) замість серія UA -24-17-037/657-14 урожаю 2018 року (пакування не раніше липня 2018).

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 107) визнаючи укладення між сторонами Договору зберігання № Д-ТО--19-00032/З (а.с. 35) вказав, що на зберігання позивачем відповідачу не було передано індивідуально визначене майно (насіння кукурудзи), оскільки в Акті приймання-передачі товару на зберігання індивідуальні характеристики зерна не зазначалися (крім загального сорту) і позивач не наполягав на ідентифікації зерна.

Представник відповідача підтвердив готовність передачі позивачу всіх 200 мішків кукурудзи ДКС 3511, але іншої серії та пакування, оскільки, на думку відповідача, сторони не домовлялися про зберігання та повернення на користь позивача саме кукурудзи із маркуванням ДКС 3511 серія UA -24-17-037/657-14 урожаю 2018 року, які позивач придбав у відповідача за договором поставки від 17.09.2018 і тому відповідач має право повернути іншу кукурудзу ДКС 3511 у повній відповідності до прийнятого на себе зобов`язання. При цьому відповідач вказує, що з моменту закінчення строку дії договору позивач ухилився від отримання свого майна.

При цьому, для надання насінню та насіннєвому матеріалу ознак речі, що наділена індивідуальними ознаками, таке насіння повинно бути запаковано, промарковано та помічено етикеткою і щодо таких індивідуальних ознак речі сторони повинні чітко дійти згоди у договорі зберігання, тим самим узгодивши предмет договору.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач наполягав на внесенні до Акту приймання-передачі відомостей про номер партії кукурудзи, її маркування та пакування, обмежившись лише вказівкою на сорт кукурудзи.

Також у Акті приймання-передачі на зберігання продукції (а.с. 37) відсутня будь-яка вказівка на зв`язок предметів даного договору зберігання та договору поставки, про що зазначає представник позивача.

Колегія суддів приймає доводи позивача про те, що якщо обидва договори (поставки та зберігання (а.с. 35 та 38) було виконано сторонами в один день 27.09.2018, товар не вивозився позивачем з території відповідача, то ймовірно, що поставлена відповідачем кукурудза була відразу прийнята на зберігання цим же відповідачем, однак умови договору зберігання не містять тих вимог, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Окремо колегія суддів зазначає, що позивач навіть не посилається на те, що насіння кукурудзи, яке йому було запропоновано забрати зі зберігання, не відповідає за кількісними та якісними характеристиками зерну (насінню), яке передано на зберігання (навіть з урахуванням, що договір зберігання не містить положень щодо якості насіння, переданого на зберігання), а тому доводи позивача не свідчать про наявність порушеного права, яке б підлягало захисту.

Згідно п. 6.8. договору зберігання, після його укладення всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються цього договору , втрачають свою юридичну силу. Це також вказує на те, що позивач не вправі обґрунтовувати свої наміри за договором зберігання з приводу ідентифікації предмету цього договору нічим іншим, ніж самими лише умовами договору зберігання.

Отже немає юридичних підстав вважати, що предмет договору зберігання слід визначати за предметом договору поставки між цими ж сторонами і позивач вправі претендувати на повернення саме придбаного ним зерна кукурудзи за договором поставки зі зберігання з відповідним маркуванням щодо серії та виробника.

Крім того, за умови недоведеності позивачем відсутності у відповідача кукурудзи ДКС 3511, яку за умовами договору зберігання позивач передав на зберігання відповідачу без ідентифікуючих ознак, позивач не вправі вимагати відшкодування вартості цього зерна, а повинен забрати свій товар зі зберігання у відповідності до положень ст. 948 Цивільного кодексу України, а отже і похідні вимоги про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що у відповідача наявний обов`язок для повернення з зберігання саме кукурудзи із маркуванням ДКС 3511 серія UA -24-17-037/657-14 урожаю 2018 року, а отже не довів наявності порушеного права, яке б підлягало захисту.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення вартості кукурудзи переданої на зберігання у зв`язку з необґрунтованістю.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

У відповідності до положень ст. 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

За правилами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 936, 941 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. За згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання.

Згідно положень ст. 1, 21 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» від 26.12.2002 року передбачено маркування та пакування насіння і садивного матеріалу -- насіння і садивний матеріал, що вводяться в обіг, обов`язково маркуються і пакуються згідно із законодавством у сфері насінництва та розсадництва.

Згідно положень ст. 936, 949 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За умовами ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши обставини справи, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що саме кукурудза, яка була придбана у відповідача ймовірно була передана відповідачу на зберігання, однак вказана обставина не впливає на права та обов`язки сторін, які випливають з договору зберігання, оскільки насіння кукурудзи не є індивідуально визначеним майном, а відповідно до умов договору зберігання у відповідача виник обов`язок зберегти та повернути насіння кукурудзи ДКС 3511 в кількості 200 мішків без будь-яких додаткових вимог до маркування.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі №925/830/20 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Приватної агропромислової фірми «Воля» на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі №925/830/20 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної агропромислової фірми «Воля» на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі №925/830/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.09.2020 у справі №925/830/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватною агропромисловою фірмою «Воля».

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2021.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна