РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2021Справа № 910/844/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Легпромінтекс" до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 241 161,00 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Легпромінтекс" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що на виконання умов договору поставки № 53-122-01-20-09264, укладеного 24 лютого 2020 року між ним та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Підприємство), позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 228 768,00 грн. Оскільки Підприємство взяте на себе за вказаною угодою зобов`язання по оплаті вартості цього товару не виконало, позивач, посилаючись на статті 15, 525, 526, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 4, 5, 12, 20, 27, 129, 162, 164, 171, 176, 232, 247 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також 4 531,00 грн. трьох процентів річних та 7 862,00 грн. інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали.

25 січня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог вказаної ухвали подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 27 січня 2021 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/844/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

12 лютого 2021 року через загальний відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Підприємства, в якому останнє не погодилося з сумою нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат, посилаючись на те, що позивач здійснив розрахунок цих компенсаційних виплат не враховуючи часткову оплату боргу в розмірі 2 859,60 грн., проведену відповідачем у грудні 2020 року. Крім того, початок строку прострочення з оплати товару, на думку відповідача, слід обраховувати з 19 травня 2020 року, а не з 18 травня 2020 року, як про це зазначив позивач. З даним відзивом відповідач надав власний розрахунок, згідно з яким суми трьох процентів річних та інфляційних втрат становлять 4 490,93 грн. та 7 082,57 грн. відповідно.

26 лютого 2021 року до суду надійшла заява Товариства про зменшення розміру позовних вимог від 24 лютого 2021 року, в якій останнє погодилося з наданим Підприємством контррозрахунком вищезазначених компенсаційних виплат та просило суд стягнути з відповідача 175 908,40 грн. основного боргу, 7 082,57 грн. інфляційних втрат, а також 4 490,93 грн. трьох процентів річних. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Будь-яких інших заяв по суті спору від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2020 року між Підприємством та Товариством був укладений договір поставки товару № 53-122-01-20-09264 (з протоколом розбіжностей), за умовами якого останнє взяло на себе обов`язок поставити відповідачу продукцію (костюми зварювальника), у кількості, асортименті та по цінам, зазначеним у специфікації № 1 до договору, а Підприємство - оплатити вказану продукцію.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Відповідно до пункту 2.1 цієї угоди ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає 190 640,00 грн., також ПДВ - 38 128,00 грн. Загальна сума договору складає 228 768,00 грн. (пункт 2.2 договору).

За умовами пункту 3.1 даного правочину строк поставки продукції - 45 календарних днів з дати оприлюднення цього правочину на вебпорталі уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Продукція поставляється на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та вантажоотримувач - 34400, місто Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".

Згідно з пунктом 6.1 договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика (пункт 6.2 договору).

Відповідно до пункту 8.1 цього правочину приймання продукції за кількістю та якістю (вхідний контроль) здійснюється відповідно до вимог Стандарту Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС" СОУ НАЕК 038:2017 при наявності товарно-супровідних документів, передбачених пунктом 8.2 даної угоди.

Згідно з пунктом 8.2 договору товарно-супровідні документи, що надаються постачальником при здійсненні поставки продукції: видаткова накладна або накладна, перелік документів про якість згідно розділу 8 ТАтаУП № 082-14-ТВтаСОП (копії завірено постачальником).

За умовами пунктів 8.4, 8.5 договору датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції. Перехід права власності на продукцію за цим правочином відбувається в момент поставки продукції за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії цієї угоди - по 31 грудня 2020 року, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного правочину позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 228 768,00 грн. (у тому числі ПДВ).

Факт поставки вказаного товару підтверджується наявними у матеріалах даної справи копією видаткової накладної від 24 березня 2020 року № РН-0000010, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печаткою Товариства, а також копією податкової накладної від 24 березня 2020 року, яка була в установленому законом порядку зареєстрована позивачем 2 квітня 2020 року. Факт реєстрації даної податкової накладної підтверджується належним чином завіреною копією квитанції про реєстрацію податкової накладної. Зі змісту вказаної видаткової накладної вбачається, що спірна продукція була прийнята відповідачем 27 березня 2020 року, що підтверджується підписом уповноваженої особи Підприємства на даному товаророзпорядчому документі. Також до позовної заяви Товариство додало належним чином засвідчену копію оформленого Підприємством ярлика на придатну продукцію від 2 квітня 2020 року № 1-1-40/2.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки від 24 лютого 2020 року № 53-122-01-20-09264 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

15 жовтня 2020 року Товариство звернулося до Підприємства з претензією щодо оплати заборгованості за поставлену останньому продукцію, яка була отримана уповноваженим представником відповідача 19 жовтня 2020 року. Вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Судом встановлено, що всупереч положенням вищенаведеного правочину відповідач взятий на себе обов`язок по своєчасній оплаті вартості поставленої йому продукції не виконав, заборгувавши таким чином Товариству, з урахуванням часткових проплат на суму 2 859,60 грн. від 2 грудня 2020 року та на суму 50 000,00 грн. від 19 лютого 2021 року, 175 908,40 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки від 24 лютого 2020 року № 53-122-01-20-09264, яка складає 175 908,40 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної поставки товару, позивач також просив суд стягнути з Підприємства, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, три проценти річних у розмірі 4 490,93 грн. та 7 082,57 грн. інфляційних втрат нарахованих у період з 19 травня 2020 року по 1 грудня 2020 року на суму основного боргу в розмірі 228 768,00 грн. та у період з 2 грудня 2020 року по 13 січня 2021 року на суму основного боргу в розмірі 225 908,40 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені Товариством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними, відповідають вимогам чинного законодавства та положенням договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача сум цих компенсаційних виплат також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом із тим, за змістом частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за наявності відповідного клопотання особи, яка його сплатила.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи на час постановлення даного рішення клопотання Товариства про повернення йому сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Легпромінтекс" (69076, місто Запоріжжя, вулиця Гудименка, будинок 15, квартира 112, ідентифікаційний код 38362928) 175 908 (сто сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісім) грн. 40 коп. основного боргу, 4 490 (чотири тисячі чотириста дев`яносто) грн. 93 коп. трьох процентів річних, 7 082 (сім тисяч вісімдесят дві) грн. 57 коп. інфляційних втрат, а також 2 812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 23 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 березня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко