Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1404/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалюк Р.О. - довіреність №00737-0321від 22.01.2021;

від відповідача: Сичов Д.В. - довіреність №2/11 від 01.10.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз"

до Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

про стягнення 2 201 998,48 грн

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" звернулось з позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства "Теплозабезпечення" 2 201 998,48грн заборгованості за договором реструктуризації заборгованості №58А100-8151-20 від 16.10.2020.

Ухвалою від 14.12.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2021.

Ухвалою від 12.01.2021 суд відклав підготовче засідання на 26.01.2021, у зв`язку, з необхідністю уточнення позиції позивача щодо поданого ним клопотання від 11.01.2021 про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 26.01.2021 представник позивача клопотання від 11.01.2021 про закриття провадження у справі просив залишити без розгляду, закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу, продовжити розгляд справи щодо стягнення пені, інфляційних та річних, про що ним було подано клопотання від 18.01.2021. Суд продовжив розгляд справи з урахуванням клопотання від 18.01.2021 та протокольною ухвалою відклав підготовче засідання на 11.02.2021.

Ухвалою від 11.02.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1404/20 до судового розгляду по суті на 04.03.2021.

Ухвалою суду від 04.03.2021 розгляд справи відкладено на 18.03.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 18.03.2021 позовні вимоги в частині стягнення 215023,62 грн штрафу, 18884,34 грн пені та 4721,08грн 3% річних підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Також підтримав подане 18.01 2021 клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із сплатою відповідачем основного боргу. Просив суд повернути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 29450,54грн, про що також зазначено у вказаному клопотанні. Щодо зменшення розміру штрафних санкцій заперечував.

Представник відповідача прострочення виконання основного зобов`язання не заперечував. Вказав на відсутність зауважень щодо поданих позивачем розрахунків пені, штрафу та 3% річних, при цьому просив суд зменшити їх розмір до 99%.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між АТ "Житомиргаз" та КП "Теплозабезпечення" укладено Типовий договір розподілу природного газу, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2498 (далі - Договір розподілу природного газу), шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання №09420VO74DCT016 (а.с. 9-67).

Позивач стверджує, що в період з липня по вересень 2020 року надав відповідачу послуги за договором розподілу природного газу, однак останній у повному обсязі за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим, між сторонами було укладено Договір реструктуризації заборгованості № 58А100-8151-20 від 16 жовтня 2020 року (надалі - Договір реструктуризації заборгованості (а.с. 68-69)).

Вказує, що за умовами п.1.1. Договору реструктуризації, боржник визнав заборгованість в розмірі 4 300 472,37 грн, яка виникла в період з липня по вересень за договором розподілу природного газу та зобов`язався сплатити останню в строк до 30.11.2020.

Оскільки відповідач прострочив сплату боргу на суму 1 963 369,44грн, згідно Договору реструктуризації заборгованості, позивач звернувся з даним позовом до суду. При цьому позивач нарахував до стягнення з відповідача також 215023, 62 грн штрафу, 18884,34 грн пені та 4721,08 грн 3% річних.

Згідно клопотання від 18.01.2021, позивач щодо зменшення розміру штрафних санкцій заперечив, наголосивши на тому, що згідно п.1.3 Договору реструктуризації заборгованості, відповідач підтвердив, що графік погашення заборгованості відповідає його інтересам і є реальним до виконання. Також позивач зауважив, що заявлені до стягнення суми штрафу та пені є меншими від тих, які могли бути нараховані на суму заборгованості, що виникла до 30.10.2020. Зсилаючись на постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, стверджує, що штрафні санкції вважаються надмірними, якщо вони становлять 33,33% чи 50% ціни договору. Підсумовує, що заявлений розмір штрафних санкцій є спів розмірним із ступенем вини відповідача у несвоєчасному виконанні свого зобов`язання відповідно до умов Договору реструктуризації заборгованості.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 144-149) та додаткових пояснень (а.с. 184), вказав, що на момент розгляду справи основна суму боргу ним погашена. Пояснив, що на стан розрахунків вплинуло ряд об`єктивних обставин, зокрема спричинених змінами у законодавстві, яке регулює спірні відносини, а також несвоєчасне здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію та невідшкодування органом, який встановлює тариф, різниці в тарифах, яка передбачалась ст. 20 Закону України "Про теплопостачання".

Оскільки вищевказані обставини, на думку відповідача є об`єктивними та такими, що призвели до збиткової діяльності підприємства, маючи негативний вплив на його фінансовий стан, тому просив суд зменшити розмір пені, 3% річних та штрафу на 99%.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, з урахуванням пояснень представників сторін, надавши правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі Типового договору розподілу природного газу, який затверджений Постановою від 30.09.2015 № 2498, з урахуванням укладеного Договору реструктуризації заборгованості № 58А100-8151-20 від 16.10.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, яка кореспондується зі ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно, зокрема, до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

За умовами п. 1.4. Договору про реструктуризацію, відповідач зобов`язаний був в період з 16 до 30 жовтня (включно) 2020 року сплатити 2322716,41грн.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачем, що свій обов`язок по сплаті обов`язкового платежу у розмірі 2322716,41 грн він виконав частково, прострочивши, станом на час звернення позивача до суду, погашення 1963369,44грн реструктуризованої заборгованості.

Вказану суму боргу відповідач сплатив в процесі розгляду справи, що підтверджується платіжними дорученнями №859 від 14.12.2020, №843 від 10.12.2020, №841 від 10.12.2020, №818 від 07.12.2020, №36 від 18.12.2020, № 877 від 15.12.2020 (а.с. 120-122), а також підтверджено позивачем у клопотанні від 11.01.2021 (а.с. 119) та відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 144-149).

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки судом встановлено, що у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення 1963369,44 грн основного боргу, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як передбачено ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 3.1. Договору реструктуризації сторони погодили, що у випадку порушення боржником графіку погашення заборгованості, погодженого в п. 1.3. даного Договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора штраф у розмірі 5,0 % (п`яти відсотків) від суми заборгованості, визначеної в п. 1.1. Договору, а саме: 215023 грн. 62 коп. (двісті п`ятнадцять тисяч двадцять три гривні шістдесят дві копійки).

У випадку прострочення боржником сплати обов`язкових платежів, згідно з графіку погашення заборгованості, погодженого в п. 1.4. даного Договору, останній зобов`язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день такого прострочення (п. 3.2. Договору про реструктуризацію).

У п. 3.3. Договору реструктуризації сторони визначили, що строк позовної давності за вказаним Договором в частині сплати пені становить п`ять років.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

З розрахунків позивача вбачається, що пеню в сумі 18884,34грн та 3% річних у розмірі 4721,08 грн (а.с.102-104) нараховано за період з 31.10.2020 по 26.11.2020 на суму реструктуризованої, однак не сплаченої згідно графіка її погашення заборгованості, з урахуванням всіх проведених оплат. При цьому, в день проплати позивач виключав сплачену суму із заборгованості, на яку здійснювалися нарахування, що є правомірним (а.с. 90-101).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с. 90-101), суд встановив, що їх нарахування за період з 31.10.2020 по 26.11.2020 у розмірі 4721,08 грн є обґрунтованим та вірним.

Що стосується штрафу, то судом взято до уваги, що фактично станом на 31.10.2020 (перший день прострочення за Договором реструктуризації) не сплачена згідно графіка сума становила не 2322716,41грн, а 2280965,49грн. Однак, враховуючи приписи ст. 6 та 627 ЦК України, зважаючи на те, що штраф нараховано у розмірі 215023,62грн, як це визначено сторонами у Договорі реструктуризації, а також ту обставину, що зазначеним договором реструктуризовано уже існуючу на час його укладення заборгованість, таке нарахування суд вважає правомірним. Вищевказаний розрахунок штрафу суд вважає вірними та обґрунтованими.

Водночас, зважаючи на наявність в матеріалах справи клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17, від 22.01.2019р. у справі №908/868/18, від 13.05.2019р. у справі №904/4071/18, від 22.04.2019р. у справі №925/1549/17, від 30.05.2019р. у справі №916/2268/18, від 04.06.2019р. у справі №904/3551/18.

За вказаного та зважаючи на заперечення позивача, суд враховує, що при розгляді питання про зменшення штрафних санкцій щодо кожного конкретного випадку підлягає аналізу ряд факторів, які є індивідуальними та відмінними і мають не однаковий вплив на оцінку наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та межі їх зменшення, з урахуванням не лише майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу по відношенню до конкретного суб`єкта господарювання.

Так, суд вважає такими, що заслуговують на увагу наведені відповідачем обставини, які не заперечував позивач, про те, що на стан розрахунків, зокрема вплинуло внесення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 07.10.2019 р. № 2080 змін до Кодексу газорозподільних систем та до Типового договору розподілу природного газу, відповідно до яких підприємство має сплачувати за послуги з розподілу природного газу АТ «Житомиргаз» рівними щомісячними платежами протягом року, в т.ч. і в міжопалювальний період, коли фактично послуга не отримується, а теплопостачальне підприємство не проводить нарахувань за теплову енергію. При цьому новий механізм оплати послуг з розподілу природного газу не враховує сезонність господарської діяльності підприємств ТКЕ, та створює наявність «касового розриву», коли кошти за надані послуги з теплопостачання надходять на рахунки підприємств теплопостачання не в поточному місяці, а в наступному, за розрахунковим. Розмір платежу залежить від обсягів споживання в попередній «газовий рік» та фактично діючих тарифів, що затверджуються. В період січень 2020 - червень 2020р., за даними відповідача, які не заперечувалися позивачем, щомісячний платіж складав 1 368 906,70 грн., а з липня 2020р. вартість послуги зросла та становить 1 522 716,41 грн., тоді як оплата за розподіл здійснюється за газ 2019 року, а збільшення вартості створює різницю, яка не має додаткового джерела відшкодування. При цьому відповідач не наділений повноваженнями переглядати тарифи на тепло 2019 року, та, відповідно, донараховувати споживачам теплової енергії збільшені суми за розподіл природного газу, який відбувся у 2019 році.

Також відповідач зазначає, що в умовах дії ПКМУ № 217 (відкриття спецрахунків в уповноваженому банку), за алгоритмом НКРЕКГІ без участі підприємства, кошти підприємства розподіляються між НАК «Нафтогаз України», АТ «Житомиргаз» та Комунальним підприємства теплозабезпечення. Коштів, які залишаються підприємству в міжопалювальний сезон, вистачає лише на часткову виплату заробітної плати та часткову сплату податків. Вказує, що всі ці об`єктивні обставини є причиною того, що на початок опалювального сезону 2020-2021 року існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 4300472.37 гри., що давало право позивачу заборонити пуск природного газу на котельні міста Коростеня для початку опалювального сезону. Таким чином, для виконання рішення виконкому Коростенської міської ради про початок опалювального сезону в місті Коростень з 15.10.2020 року через різке погіршення погодних умов, 16.10.2020 року відповідач був вимушений виконати умову позивача щодо реструктуризації існуючого боргу на вкрай невигідних для підприємства умовах - штраф та неня за несвоєчасне виконання - для отримання дозволу на пуск природного газу на його котельні. Зауважує, що перераховані вище об`єктивні обставини продовжували і продовжують існувати до сьогодні.

Суд враховує, що при зверненні до суду з позовом позивач додав до позовної заяви адресований йому лист відповідача №1732 від 23.11.202, у якому зазначено вищевказані причини утворення заборгованості (а.с. 72-73) та міститься прохання не вживати заходів примусового стягнення і не обмежувати газопостачання котелень міста під час триваючого опалювального сезону в умовах карантину. Погашення заборгованості, згідно цього листа, відповідач обіцяє здійснити до 31.12.2020, розраховуючи на те, що з початком опалювального сезону буде збільшено обсяг обігових коштів.

При цьому, як встановлено судом, залишок заявленої до стягнення заборгованості за розподіл природного газу в сумі 1963369,44 грн станом на 18.12.2020 року погашена відповідачем у повному обсязі шляхом перерахування частини коштів в період з 27.11.2020 по 01.12.2020 в результаті розщеплення зі спецрахунків, а основна частина погашена з 07.12.2020 по 18.12.2020 - з основного рахунку та за рахунок монетизованих пільг і субсидій. Вказаний порядок погашення відповідає наданим поясненням відповідача, зокрема щодо надходження коштів від споживачів послуг під час опалювального сезону.

Вищенаведене також свідчить про те, що відповідач здійснив незначне порушення строків виконання зобов`язання, здійснивши оплату основної суми боргу у повному обсязі під час розгляду справи в суді. При цьому, з доданих до позовної заяви розрахунків позивача вбачається, що протягом усього періоду існування заборгованості, відповідач систематично здійснював часткове її погашення по мірі надходження коштів на його рахунки.

Також суд враховує, що відповідач не є кінцевим споживачем наданих позивачем послуг, а надає теплову енергію іншим споживачам, зокрема бюджетним установам та організаціям; фінансовий стан підприємства є збитковим, що підтверджується звітом про фінансовий стан підприємства (а.с. 166-169).

Водночас судом взято до уваги співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховуючи, що сам позивач не вказує які саме та у якому розмірі збитки йому заподіяні в результаті допущеного відповідачем порушення виконання його зобов`язань за Договором; що позивач компенсує свої втрати у цій частині шляхом нарахування та заявлення до стягнення 3% річних за весь період прострочення.

Суд також керується позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013, згідно мотивувальної частини якого неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

За вказаних обставин, враховуючи не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання та причини неналежного виконання; незначність прострочення виконання та наслідки порушення зобов`язання; те, що заявлені до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; вжиття відповідачем заходів для якнайшвидшого виконання зобов`язання, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу та пені, виходячи з обґрунтовано заявлених їх сум, на 90 % - штраф до 21502,36 грн, пеню до 1888,43 грн пені.

При цьому судом взято до уваги приписи підпункту 9.4. пункту 9 постанови ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6, згідно якого у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення 3% річних, то суд враховує, що останні, згідно ст. 625 ЦК України не є штрафними санкціями, тому зменшенню не підлягають.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає 21502,36грн штрафу, 1888,43грн пені, 4721,08 грн 3% річних. У стягненні 193521,26 грн штрафу та 16995,91 грн пені слід відмовити. Провадження у справі в частині стягнення 1963369,44 грн основного боргу слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що судовий збір в сумі 29450,55грн, сплачений за вимогою щодо якої суд закриває провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", підлягає поверненню позивачу за його клопотанням за ухвалою суду. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Керуючись статтями 123, 129, 231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" до Комунального підприємства "Теплозабезпечення" задовольнити частково.

2. Зменшити розмір обґрунтовано нарахованих штрафу та пені на 90%, до 21502,36 грн та 1888,43 грн, відповідно.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Теплозабезпечення" (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Шевченка, буд. 8 А, ід. код 31871157) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (10002, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Фещенка - Чопівського, буд. 35, ід. код 03344071):

- 21502,36грн штрафу;

- 1888,43грн пені;

- 4721,08 грн 3% річних;

- 3579,44 грн судового збору.

4. У стягненні 193521,26 грн штрафу та 16995,91 грн пені відмовити.

5. Закрити провадження у справі в частині стягнення 1963369,44 грн основного боргу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.03.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.)