РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.04.2021Справа № 910/1710/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації

про стягнення 113 056,07 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Головного управління Національної поліції у місті Києві про стягнення 113 056,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1820 від 25.02.2015, укладеним між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, злучено до участі у справі Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

16.02.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів направлення копії позовної заяви з доданими до неї документами на адресу третьої особи.

24.02.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представником третьої особи подано письмові пояснення, у яких представник зазначив, що договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1820 від 25.02.2015 було укладено відповідно до вимог чинного законодавства. Підписавши договір відповідач тим самим виявив свою згоду на вступ у договірні відносини, які передбачають виникнення взаємних прав та обов`язків у договірних сторін та погодився з умовами договору.

05.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що відповідно до п. 9.1 Договору, Договір є неукладеним, оскільки не був зареєстрований. Також відповідач зазначає, що Договір діяв до 23.02.2018, а отже позивачем нарахована необґрунтована та безпідставна заборгованість.

09.03.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду представником позивача подано відповідь на відзив, у якій останній вказав, що згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує на рахунок позивача орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі включно. На цей час нежитлові приміщення відповідачем за актом приймання-передачі орендодавцю не повернуті.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2015 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець, третя особа), Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - орендар) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - підприємство, позивач) укладено Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1820 (далі - Договір), за умовами якого, орендодавець на підстав рішення Київської міської ради від 22.01.2015 № 32/897 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке знаходиться за адресою: вул. Будівельників, буд. № 6 літера А, для розміщення бюджетної установи.

Відповідно до п. 2.1 Договору об`єктом оренди є: нежитловий будинок, а саме: нежитлові приміщення, загальною площею 1022,50 кв.м., в т.ч. підвал - 346,70 кв.м., 1 поверх - 348,30 кв.м., 2 поверх - 327,50 кв.м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Згідно п. 2.2 Договору вартість об`єкта оренди, згідно із затвердженим 06.11.2014 актом оцінки нерухомого майна (стандартизована оцінка) станом на 30.09.2014 становить 5 762 781, 22 грн.

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (п. 2.4 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розмір якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 № 34/6250 встановлено 1 грн. на рік.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 Договору).

Умовами п. 3.3 Договору передбачено, що крім орендної плати орендар сплачує: компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт оренди, яка за вересень 2014 складає 11,23 грн. на місяць; компенсацію витрат підприємства, яка за вересень 2014 складає 3 374,52 грн. на місяць.

Згідно п. 3.6 Договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського віданнячи оперативного управління (балансоутримувач) - КП "Київжитлоспецексплуатація", починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.7 Договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Пунктом 4.2 Договору визначено, що орендар зобов`язаний вносити орендні платежі (орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою) своєчасно і в повному обсязі.

У відповідності до п. 6.2 Договору, за несвоєчасну сплату орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства пеню у розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягується у повному обсязі витрати, пов`язані з таким стягненням.

Згідно з п. 7.6 Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об`єкта оренди на дату повернення.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 25.02.2015 по 23.02.2018. У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей Договір є укладеним з моменту державної реєстрації (п. 9.1 Договору).

Відповідно до п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

На виконання умов Договору, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежилий будинок, що перебуває на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація", загальною площею 1022, 5 кв.м., у тому числі: підвал - 346, 7 кв.м., І поверх - 348, 3 кв.м., ІІ поверх - 327, 5 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, № 6 літера А., що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 25.02.2015.

04.03.2016 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець), Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі - первинний орендар), Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (далі - балансоутримувач) та Головним управлінням Національної поліції у місті Києві (далі - новий орендар, відповідач) укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору № 1820 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 25.02.2015, за умовами якої, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» Головне управління МВС України міста Києва ліквідовується, та створено нову юридичну особу Головне управління Національної поліції у м. Києві, а також зважаючи на те, що Головне управління МВС України міста Києва, первинний орендар на безоплатній основі відступив новому орендарю Головному управлінню Національної поліції у місті Києві повністю всі права та обов`язки орендаря за договором № 1820 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 25.02.2015, сторони вирішили викласти преамбулу та розділ 10 договору в наступній редакції: Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - орендодавець, Головне управління Національної поліції у місті Києві - орендар та Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" - балансоутримувач.

Позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, сплату орендної плати в сумі 1,20 грн., компенсації витрат підприємства в сумі 93 591,87 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 4,84 грн. своєчасно та у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим за відповідачем обліковується означена заборгованість.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 4 962,76 грн., 3% річних в розмірі 5 530,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 965,27 грн.

Відповідач заперечуючи проти позову у відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до п. 9.1 Договору, Договір є неукладеним, оскільки не був зареєстрований. Також відповідач зазначає, що Договір діяв до 23.02.2018, а отже позивачем нарахована необґрунтована та безпідставна заборгованість.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, п. 4.2 Договору орендар зобов`язаний вносити орендні платежі (орендну плату, компенсацію витрат підприємства та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою) своєчасно і в повному обсязі.

Умовами п. 3.3 Договору передбачено, що крім орендної плати орендар сплачує: компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт оренди, яка за вересень 2014 складає 11,23 грн. на місяць; компенсацію витрат підприємства, яка за вересень 2014 складає 3 374,52 грн. на місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.7 Договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа наступного місяця.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати в сумі 1,20 грн., компенсації витрат підприємства в сумі 93 591,87 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 4,84 грн., в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Щодо заперечень відповідача про те, що відповідно до п. 9.1 Договору, Договір є неукладеним, оскільки не був зареєстрований в органах казначейства, суд зазначає наступне.

За умовами п. 9.1 Договору цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 25.02.2015 по 23.02.2018 У разі, якщо законом передбачене нотаріальне посвідчення і державна реєстрація, цей Договір є укладеним з моменту державної реєстрації (п. 9.1 Договору).

Частиною 2 ст. 793 ЦК України (в редакції на дату укладення Договору) визначено, що Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 1 ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто укладення договору оренди нерухомого майна на строк більше трьох років обумовлено, в першу чергу, його обов`язковим нотаріальним посвідченням.

Водночас, посилання відповідача на Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, як на встановлений ч. 1 ст. 794 ЦК України обов`язок з державної реєстрації Договору оренди, судом відхиляється, оскільки означений Порядок розроблено на виконання статей 43, 46, 48, 51, 112, 116-118 Бюджетного кодексу України та з метою забезпечення здійснення контролю органами Державної казначейської служби України (далі - орган Казначейства) при взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками і одержувачами коштів державного та місцевих бюджетів, які перебувають на казначейському обслуговуванні, удосконалення механізмів використання бюджетних коштів та управління бюджетними коштами, а отже може свідчити про дотримання/недотримання відповідачем вимог означеного порядку, а не про неукладеність Договору.

Відтак, враховуючи те, що законом визначено обов`язок нотаріального посвідчення, як і державної реєстрації договору оренди нерухомого майна лише у випадку укладення договору на строк більше трьох років, а договір сторонами укладено на строк, який не перевищує 3 роки, судом відхиляються заперечення відповідача в цій частині.

Також відповідач зазначає, що Договір діяв до 23.02.2018, а отже позивачем нарахована необґрунтована та безпідставна заборгованість.

Відносини, пов`язані з передачею майна в оренду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором;

Відповідно до п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Суть поновлення договору оренди згідно наведених норм полягає у тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар, у силу закону, може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічні положення визначені у ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до яких, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.05.2019 у справі № 911/2980/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17.

При цьому, згідно з п. 7.6 Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди підприємству у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об`єкта оренди на дату повернення.

Як вбачається з умов Договору, строк дії останнього встановлений до 23.02.2018, проте орендар продовжив користуватися об`єктом оренди, доказів протилежного до матеріалів справи не надано, з огляду на відсутність в матеріалах справи Акту приймання-передачі об`єкту з оренди, в свою чергу, орендодавець протягом одного місяця після закінчення договору, тобто до 23.03.2018, не надіслав орендарю своїх письмових заперечень щодо продовження користування майном, протилежного матеріали справи не містять.

Отже, оскільки підстави пролонгації договорів оренди державного та комунального майна у вигляді так званої "мовчазної згоди" сторін вичерпно врегульовано положеннями ст. 764 ЦК України, ст. 284 ГК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", врахувавши приписи ст. 764 ЦК України, ст. 284 Господарського кодексу України, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), дослідивши умови Договору, судом встановлено, що договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 3.6 Договору, орендна плата, компенсація витрат підприємства та компенсація витрат підприємства за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувач) - КП "Київжитлоспецексплуатація", починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.

Відтак, зважаючи на відсутність у матеріалах справи акта приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві, у відповідача наявний обов`язок зі сплати орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, сплату орендної плати в сумі 1,20 грн., компенсації витрат підприємства в сумі 93 591,87 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 4,84 грн. не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в означених розмірах.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення орендної плати в сумі 1,20 грн., компенсації витрат підприємства в сумі 93 591,87 грн. та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в сумі 4,84 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 4 962,76 грн., 3% річних в розмірі 5 530,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 965,27 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 6.2 Договору, за несвоєчасну сплату орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства пеню у розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством України. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, компенсації витрат підприємства та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягується у повному обсязі витрати, пов`язані з таким стягненням.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 4 962,76 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 5 530,13 грн. та інфляційні втрати в розмірі 8 965,27 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15; ідентифікаційний код: 40108583) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А; ідентифікаційний код: 03366500) заборгованість з орендної плати у розмірі 1 (одна) грн. 20 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства у розмірі 93 591 (дев`яносто три тисячі п`ятсот дев`яносто одна) грн. 87 коп., заборгованість з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 4 (чотири) грн. 84 коп., пеню у розмірі 4 962 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 76 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 965 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 5 530 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять) грн. 13 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 06.04.2021

Суддя О.А. Грєхова