РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/19123/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР"

до Фізичної особи-підприємця БАСА ВАЛЕНТИНА МИКОЛАЙОВИЧА

третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1

про відшкодування шкоди у розмірі 763117,83 грн

представники сторін:

від позивача: Аветисян Р.М.

від відповідача: Дехтяренко С.В.

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Баса Валентина Миколайовича про відшкодування шкоди у розмірі 763117,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що найманий працівник відповідача був визнаний винним у спричиненні ДТП в результаті якого позивачу була заподіяна шкода.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2021, залучено до участі у справі третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

31.12.2020 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву, у якій позивач зазначає, що не отримував позовної заяви та ухвали про відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2021 продовжено підготовче провадження у справі №910/19123/20 на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 11.02.2021, продовжено відповідачу процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву до 11.02.2021 та зобов`язано Моторно (транспортне) страхове бюро України надати суду інформацію по справі.

01.02.2021 через відділ діловодства суду МТСБУ надійшла витребувана судом інформація, згідно із якою інформації щодо чинних станом на 06.12.2017 договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі, укладені щодо забезпечення вантажного автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу "FRUEHAUF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виявлено.

10.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

11.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено належними первинними документами існування пошкодженого/знищеного товару та визначення його вартості, а також розміру завданої шкоди. Також відповідачем зазначено, що позивачем не надано податкової звітності та факту наявності податкових накладних на пошкоджений/знищений товар. Окрім того відповідачем зазначено про необхідність проведення експертизи з метою визначення збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу позивача та товару.

Протокольною ухвалою від 11.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2021.

25.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 25.02.2021 представник відповідача заявив клопотання про призначення у справі товарознавчої експертизи та клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи.

У судовому засіданні 25.02.2021 суд на підставі ст.207 ГПК України протокольною ухвалою залишив без розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи, оскільки у відповідності до ст.182 ГПК України питання про призначення експертизи вирішується судом у підготовчому засіданні, а заявником не наведено поважних причин неможливості заявити відповідні клопотання про призначення експертизи в підготовчому провадженні.

Протокольною ухвалою від 25.02.2021 відкладено судове засідання на 16.03.2021.

У судовому засіданні 16.03.2021 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.03.2021 проти позову заперечив, надав пояснення по суті заперечень.

Представник третьої особи у судове засідання 16.03.2021 з розгляду справи по суті повторно не з`явився.

У судовому засіданні 16.03.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно із матеріалами справи позивачу на праві приватної власності належать транспортні засоби: загальний вантажний RENAULT MIDLUM, 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 та загальний причіп ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

01.08.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" як перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" як замовником укладений договір №04/08/17, відповідно до умов якого позивач взяв на зобов`язання доставити вантаж (товари) замовника в пункти призначення, визначені ТОВ "ДІЄСА" та передати їх вантажоодержувачам.

Відповідно до п.3.2.23 договору позивач зобов`язаний нести матеріальну відповідальність за схоронність вантажу по кількості та якості з момент прийняття вантажу до перевезення/експедирування та до моменту передачі вантажу у пункті призначення вантажоодержувачу.

06.12.2017 на виконання заявки на разове перевезення №ТР-065114 від 05 грудня 2017 року по маршруту з пункту завантаження - Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 49ж до пунктів розвантаження, що розташовуються за адресами: м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 60 та Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 41/ Білгородська, 72 позивачем було прийнято до перевезення вантаж згідно товарно-транспортними накладними:

№ ТР-065114 від 06.12.2017 (пункт розвантаження: м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 60) у кількості 432 одиниці, загальною вартістю 452294,52 грн з урахуванням ПДВ;

та № ТР-065114 від 06.12.2017 (пункт розвантаження: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 41/ Білгородська, 72) у кількості 951 одиниці, загальною вартістю 1450945,58 грн з урахуванням ПДВ, всього у кількості 1383 одиниці, загальною вартістю 1903240,10 грн з урахуванням ПДВ.

Перевезення здійснювалося транспортним засобом RENAULT MIDLUM, 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

06.12.2017 на 371 км + 800 м автодороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT MIDLUM, 18Q, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать позивачу під керуванням водія ОСОБА_2 , і транспортного засобу спеціалізованим вантажним сідловим тягачем - DAF, FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 з спеціалізованим напівпричепом Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 , які належать Басу Валентину Миколайовичу , під керуванням водія ОСОБА_1 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди товар був частково пошкоджений та втрачений. Також внаслідок ДТП був пошкоджений транспортний засіб RENAULT MIDLUM, 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

08.12.2017 представниками позивача та ТОВ "ДІЄСА" був проведений огляд вантажу та складено акт здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за кількістю №1 та акт здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за якістю №2.

Згідно акта здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за кількістю №1 від 08.12.2017 кількість відсутнього товару склала 123 одиниці.

Згідно акта здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за якістю №2 від 08.12.2017 кількість пошкодженого товару склала 763 одиниці.

ТОВ "ДІЄСА" направило позивачу претензію № 08/01/2018 -1 юр. від 08.01.2018 про відшкодування вартості пошкодженого вантажу у сумі 632925,70 грн.

11.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" була укладена угода, згідно якої сторони дійшли згоди врегулювати відносини, що виникли з підстав пошкодження та втрати вантажу під час виконання перевезення за договором № 04/08/2017 від 01.08.2017 наступним чином:

щодо ТМЦ за Додатком № 2 до угоди (з пошкодженнями упаковки (її відсутність), поточним забрудненням вантажу, без явних зовнішніх пошкоджень вантажу та з перевіркою/частковою перевіркою основних споживчих якостей/функцій) загальною вартістю 793697,00 грн та відсотком уцінки до 20% Сторони домовилися здійснити уцінку вартості таких товарів на 44 591,00 грн. Сума уцінки (прямі збитки) в розмірі 44591,00 грн відшкодовується позивачем ТОВ "ДІЄСА" в строк до 19 січня 2018 року шляхом перерахування розміру збитку в сумі 44591,00 грн без ПДВ на поточний рахунок ТОВ "ДІЄСА";

щодо ТМЦ за Додатком № 3 до угоди (з пошкодженнями упаковки (її відсутність), поточним забрудненням вантажу, без явних зовнішніх пошкоджень вантажу та з перевіркою/частковою перевіркою основних споживчих якостей/функцій) загальною вартістю 218 440,00 грн та відсотком уцінки від 30% до 40% Сторони домовилися здійснити уцінку вартості таких товарів на 68304,00 грн. Сума уцінки (прямі збитки) в розмірі 68304,00 грн відшкодовується позивачем ТОВ "ДІЄСА" в строк до 31 січня 2018 року шляхом перерахування розміру збитку в сумі 68304,00 грн без ПДВ на поточний рахунок ТОВ "ДІЄСА";

щодо ТМЦ за Додатком № 4 до цієї угоди (з пошкодженнями упаковки (її відсутність), поточним забрудненням товару, з явними зовнішніми пошкодженнями вантажу)загальною вартістю 477893,00 грн та відсотком уцінки 100% сторони домовилися здійснити уцінку вартості таких товарів на 477893,00 грн.

щодо ТМЦ за Додатком № 5 до цієї угоди (відсутні (недостача)) загальною вартістю 42137,72 грн позивач зобов`язується відшкодувати ТОВ "ДІЄСА" збитки понесені втратою таких ТМЦ в розмірі їх вартості в строк до 28 лютого 2018 року шляхом перерахування розміру збитку в сумі 42137,72 грн без ПДВ на поточний рахунок ТОВ "ДІЄСА".

У період з 12.01.2018 по 19.11.2018 позивачем здійснено відшкодування на користь ТОВ "ДІЄСА" на виконання угоди від 11.01.2018 у загальній сумі 632925,72 грн, на підтвердження чого позивачем надані у матеріали справи платіжні доручення.

Також згідно звіту ДП "Експерт-Сервіс Авто" №262 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 10.01.2018 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 100687,31 грн.

Відповідно до звіту ДП "Експерт-Сервіс Авто" №263 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 10.01.2018 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 29504,80 грн.

За доводами позивача загальна сума завданих Товариству з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06.12.2017 становить 763117,83 грн, з яких: 632925,72 грн (збитки, завдані пошкодженням товару) + 100687,31 грн (збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 ) + 29504,80 грн (збитки, заподіяні пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 ).

Згідно із протоколом допиту в якості свідка від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 пояснив, що він працює водієм у ФОП Баса В.М. , в його обов`язки входить керування вантажним автомобілем DAF модель FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 , на якому він здійснює перевезення дизельного палива в причепі марки FRUEHAUF модель ТР 34Т, д/з НОМЕР_8 .

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 18.11.2020 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по адміністративній справі №754/939/20 відносно ОСОБА_1 заст.124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, страхові поліси №АК/2507300 та №АК/2507301, які перебували у водія ОСОБА_1 були недійсні.

У зв`язку із тим, що винною особою в дорожньо-транспортній пригоді є водій вантажного автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом "FRUEHAUF", реєстраційний номер НОМЕР_2 ., ОСОБА_1 , який завдав шкоду під час виконання своїх трудових обов`язків у відповідача, враховуючи, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу заподіяну шкоду у розмірі 763117,83 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п.8 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Згідно із матеріалами справи 06.12.2017 на 371 км + 800 м автодороги Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу RENAULT MIDLUM, 18Q, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать позивачу під керуванням водія ОСОБА_2 , і транспортного засобу спеціалізованим вантажним сідловим тягачем - DAF, FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 з спеціалізованим напівпричепом Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд зазначає, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки №714301 про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017, вказана вище ДТП відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу DAF, FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричепом Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 , ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 15.01.2018 слідчого СВ Ширяївського ВП Роздільнянського ВП ЕУНП в Одеській області ст. лейтенанта поліції Чернецької А.В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 06 грудня 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У постанові вказано, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і постановлено притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно ст. 124 КУпАП

Постановою Київського апеляційного суду від 18.11.2020 у справі №754/939/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до протоколу допиту свідка від 06 грудня 2017 року ОСОБА_1 пояснив, що він працює водієм у ФОП Баса В.М. , в його обов`язки входить керування вантажним автомобілем DAF модель FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричепом Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 .

Автомобіль DAF модель FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 та напівпричіп Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 належать на праві власності відповідачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 .

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок винних дій працівника відповідача.

Доказів у спростування наведених обставин відповідач суду не надав.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів на спростовування належності вказаних транспортних засобу на праві власності ФОП Басу В.М.

Окрім того, відповідачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено, що зазначені транспортні засоби на момент ДТП незаконно вибули з його володіння.

Відповідно до ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч.1 ст.1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц.

Таким чином, для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; шкоди та її розміру; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

У силу наведених положень законодавства, відповідач є відповідальною за відшкодування позивачу понесених ним збитків.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, застосуванню підлягають положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Як встановлено судом вище на підставі договору №04/08/17 від 01.08.2017, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" як перевізником та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" як замовником, згідно заявки на разове перевезення №ТР-065114 від 05 грудня 2017 року на виконання по маршруту з пункту завантаження - Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 49ж до пунктів розвантаження, що розташовуються за адресами: м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 60 та Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 41/ Білгородська, 72 позивачем було прийнято до перевезення вантаж згідно товарно-транспортними накладними:

№ ТР-065114 від 06.12.2017 (пункт розвантаження: м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, буд. 60) у кількості 432 одиниці, загальною вартістю 452294,52 грн з урахуванням ПДВ;

та № ТР-065114 від 06.12.2017 (пункт розвантаження: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пушкіна, 41/ Білгородська, 72) у кількості 951 одиниці, загальною вартістю 1450945,58 грн з урахуванням ПДВ, всього у кількості 1383 одиниці, загальною вартістю 1903240,10 грн з урахуванням ПДВ.

Перевезення здійснювалося транспортним засобом RENAULT MIDLUM, 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди товар був частково пошкоджений та втрачений.

08.12.2017 представниками позивача та ТОВ "ДІЄСА" був проведений огляд вантажу та складено акт здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за кількістю №1 та акт здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за якістю №2.

Згідно із актом здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за кількістю №1 від 08.12.2017 кількість відсутнього товару склала 123 одиниці.

Згідно із актом здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за якістю №2 від 08.12.2017 кількість пошкодженого товару склала 763 одиниці.

11.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" укладено угода, згідно якої сторони дійшли згоди врегулювати відносини, що виникли з підстав пошкодження та втрати вантажу під час виконання перевезення за договором № 04/08/2017 від 01.08.2017.

Загальна сума збитку згідно із додаткової угоди від 11.01.2018, що підлягала відшкодуванню позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" становила 632925,72 грн.

У період з 12.01.2018 по 19.11.2018 позивачем здійснено відшкодування на користь ТОВ "ДІЄСА" на виконання угоди від 11.01.2018 у загальній сумі 632925,72 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу положень частини другої названої статті збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв`язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. При цьому, враховано, що збиток - це грошова оцінка шкоди, яка підлягає відшкодуванню за неможливості, недоцільності або у разі відмови потерпілого від відшкодування шкоди в натурі.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами 1, 2статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З огляду на фактичні обставини справи, позивач довів належними та вірогідними доказами суму збитків у розмірі 632925,72 грн, завдану внаслідок пошкодження та втрати вантажу, наявність неправомірних дій водія відповідача та причинного зв`язку між такими діями та завданими позивачу збитками.

Вина водія транспортного засобу DAF, FT CF 75.360, реєстраційний номер НОМЕР_7 з напівпричепом Н/ПР - цистерна-Е FRUEHAUF TF 34Т, реєстраційний номер НОМЕР_8 , ОСОБА_1 , як встановлено судом вище, підтверджена довідкою №714301 про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017, постановою про закриття кримінального провадження від 15.01.2018, постановою Київського апеляційного суду від 18.11.2020 у справі №754/939/20.

Враховуючи вище наведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення 632925,72 грн збитків, завданих пошкодженням товару, у зв`язку із чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача щодо визначеної позивачем суми збитків у розмірі 632925,72 грн та доводи про відсутність первинних документів на підтвердження завданих збитків, суд вважає необґрунтованими, оскільки наявними у матеріалах справи товарно-транспортними накладними: № ТР-065114 від 06.12.2017, № ТР-065114 від 06.12.2017, актом здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за кількістю №1 від 08.12.2017, актом здачі-приймання товарно-матеріальних цінностей за якістю №2 від 08.12.2017, угодою від 11.01.2018, платіжними дорученнями за періодом з 12.01.2018 по 19.11.2018 підтверджується розмір заявлених позивачем до стягнення суми збитків.

Щодо заявлених позивачем до стягнення суми збитків у розмірі 100687,31 грн (збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 ) та 29504,80 грн (збитки, заподіяні пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 ), то суд дійшов висновку про наступне.

Так, внаслідок ДТП був пошкоджений транспортний засіб RENAULT MIDLUM, 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Сума збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 та збитків заподіяних пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 визначена позивачем на підставі Звіту ДП "Експерт-Сервіс Авто" №262 від 10.01.2018 та Звіту ДП "Експерт-Сервіс Авто" №263 від 10.01.2018.

Згідно із звітом ДП "Експерт-Сервіс Авто" №262 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 10.01.2018 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 100687,31 грн.

Відповідно до звіту ДП "Експерт-Сервіс Авто" №263 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 10.01.2018 року вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 29504,80 грн.

Позивач зазначає, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, страхові поліси №АК/2507300 та №АК/2507301, які перебували у водія ОСОБА_1 були недійсні.

У відповідності до відповіді МТСБУ, наданої на запит суду, інформації щодо чинних станом на 06.12.2017 договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі, укладені щодо забезпечення вантажного автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу "FRUEHAUF", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виявлено.

Отже, цивільно-правова відповідальність внаслідок експлуатації транспортного засобу "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу "FRUEHAUF", реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП не була застрахована.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з п.33.1.4 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п.33.3 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно з п. 33-1.1 статті 33-1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

У відповідності до п. 35.1-35.3 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Оскільки цивільно-правова відповідальність внаслідок експлуатації транспортного засобу "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та причепу "FRUEHAUF", реєстраційний номер НОМЕР_2 не була застрахована, позивач мав звернутися до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування.

Однак матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування.

При цьому, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду/МТСБУ, зокрема: вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29).

Згідно із ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням наведеного, обсяг відповідальності відповідача обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Водночас матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Моторного (транспортного) страхового бюро України, визначення останнім суми страхового відшкодування внаслідок завдання шкоди транспортному засобу позивача у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 100687,31 грн - збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 , та 29504,80 грн - збитків, заподіяних пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 , визнаються судом необґрунтованими та передчасними.

Окрім того, надані позивачем у матеріали справи Звіт ДП "Експерт-Сервіс Авто" №262 від 10.01.2018 та Звіт ДП "Експерт-Сервіс Авто" №263 від 10.01.2018 не підтверджують фактичних витрат позивача на відновлювальний ремонт транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 та причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Вказані звіти є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Документів зі станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків позивачем суду не надано.

Надані позивачем у матеріали справи копії ремонтних листів, актів на установку запчастин, копії накладних та платіжних доручень (долучені до пояснень від 09.02.2021) не підтверджують здійснення ремонтних робіт транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 та причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 , оскільки з накладних та платіжних доручень не можливо встановити, що відповідні запчастини придбані для ремонту зазначених транспортного засобу та причіпа, а ремонті листи та акти складені в односторонньому порядку особами, компетенція яких на проведення таких ремонтних робіт не підтверджена.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не підтверджено заявлених до стягнення збитків у сумі 130192,11 грн (100687,31 грн - збитки, заподіяні пошкодженням транспортного засобу "RENAULT MIDLUM", реєстраційний номер НОМЕР_3 , та 29504,80 грн - збитки, заподіяні пошкодженням причіпа ПГ, 02-И, реєстраційний номер НОМЕР_4 ).

Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у частині стягнення збитків у сумі 130192,11 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР", а саме в частині стягнення 632925,72 грн збитків.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо визначених позивачем у попередньому розрахунку витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування визначених у попередньому розрахунку сум на правничу допомогу, доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

З урахуванням наведеного, визначені позивачем у попередньому розрахунку суми витрат на правову допомогу не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця БАСА ВАЛЕНТИНА МИКОЛАЙОВИЧА ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНЄВИР" (75040, Херсонська обл., Білозерський р-н, село Токарівка, ТРАСА РОСТОВ-ОДЕСА-РЕНІ, 597 КМ., ідентифікаційний код 31507214) майнову шкоду у сумі 632925,72 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 9493,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 02.04.2021.

Суддя С. О. Турчин