ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Черкаси справа № 925/1325/18(925/1079/20)

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Романенко Л.В., у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду розглянув справу за позовом Приватного підприємства «ІТС Ровер», м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 71, в особі ліквідатора Голінного А.М. (адреса для поштової кореспонденції: АДРЕСА_1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «Інзерноекспорт», м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3/2

про стягнення 10507858,34 грн,

за участю представників сторін:

позивача: Голінний А.М. - ліквідатор - за постановою суду;

відповідача: Витяганець В.С. - адвокат - за ордером.

Приватне підприємство «ІТС Ровер» в особі ліквідатора Голінного А.М. звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «Інзерноекспорт» про стягнення 10507858,34 грн за договором поставки №22/11/16 від 22.11.2016.

Короткий опис руху справи:

Постановою господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/1325/18 Приватне підприємство «ІТС Ровер» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року суд відкрив провадження у даній справі, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 22.10.2020.

22.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю; вказує на обставину, що позивач відступив право вимоги новому кредитору (ПП «Колл Інвест») на підставі Договору від 04.12.2017, тому у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Окрім того, 23.10.2020 відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

09.11.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ліквідатор просить суд залишити без розгляду відзив на позов, а також заперечення ліквідатора на заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.01.2021 закрито підготовче засідання. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.01.2021, відкладено на 19.02.2021.

В судовому засіданні 19.02.2021:

Представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Вказує на відкликання підпису позивача в договорі про відступлення права вимоги та існування відносин поставки продукції, де боржником за грошовим зобов`язанням є відповідач. Як на підставу стягнення боргу та неможливість підписання договору вказує про факт смерті керівника позивача - гр. ОСОБА_1 , що підтверджено рішенням Сєвєродонецького міськрайонного суду Луганської області та записом в Міграційному реєстрі про смерть громадянки ОСОБА_1 - керівника підприємства.

Відповідач вимоги заперечив. Просить в позові відмовити та застосувати строк позовної давності до спірних відносин; в судове засідання надав оригінали документів для огляду.

Відповідачем надано суду оригінали наступних документів:

- договір від 22.11.2016 №22/11/16, укладений із ПП «ІТС Ровер»;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №2, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №3, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №4, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №5, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №6, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №7, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 191,877 тонн, вартість - 919858,34 грн.

Позивач не заперечив та не спростував пред`явлені документи.

В судовому засіданні 19.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

22.11.2016 між ПП «ІТС Ровер» та ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» було укладено договір поставки №22/11/16, за умовами якого позивач (постачальник) зобов`язався передати та прийняти оплату, а відповідач (покупець) прийняти та оплатити с/г продукцію (товар) в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Копія Договору знаходиться в матеріалах справи (том 1, а.с. 22).

Відповідно до п. 1.2 для цілей цього Договору під с/г продукцією розуміється пшениця 6 класу, українського походження.

Загальна вартість Договору складає 10507858,34 грн, з ПДВ (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п.4.4 право власності на Товар переходить до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної, що є підтвердженням належного виконання постачальником умов даного Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив на користь відповідача товар згідно умов Договору, що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна від 30.11.2016 №2, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №3, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №4, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №5, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №6, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 400 тонн, вартість - 1917600,00 грн;

- видаткова накладна від 30.11.2016 №7, поставка пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, 191,877 тонн, вартість - 919858,34 грн.

Згідно з видатковими накладними було здійснено поставку пшениці 2-6 класів, українського походження, врожаю 2016 року, загальною вагою - 2191,877 тонн, вартістю - 10507858,34 грн.

Постановою господарського суду Черкаської області від 10.12.2019 у справі №925/1325/18 було визнано ПП «ІТС Ровер» банкрутом, введено ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Як вказує позивач, відповідачем не була здійснена оплата за Договором. Ліквідатор ПП «ІТС Ровер» зазначає, що до введення ліквідаційної процедури банкрута (позивача), а саме до 12.05.2020 (дата відкриття рахунку в банківській установі) відповідач не мав можливості виконати умови Договору, у зв`язку з відсутністю у позивача наявного поточного рахунку.

Відповідно до п. 5.1 Договору покупець здійснює розрахунок за Товар після його отримання. Оплата проводиться в гривнях шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах до договору.

Відсутність оплати товару стали причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Відповідач вимоги заперечив та просить в позові відмовити. Вказує на підписання позивачем договору уступки права вимоги (том 1, а.с. 91-92), чим припинені зобов`язання відповідача перед позивачем.

Твердження позивача спростовується тим, що відповідно до п. 5.1. Договору покупець здійснює розрахунки за Товар після його отримання. Оплата проводиться в гривнях шляхом перерахування коштів на поточних рахунок постачальника, вказаний у реквізитах до договору. Тобто, всі дії на отримання коштів за товар є усвідомленими ризиками господарської діяльності постачальника товару.

Інших доказів позивачем не подано.

Позивач не заперечив та не спростував документи.

Оцінюючи пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приватне підприємство «ІТС Ровер» в особі ліквідатора Голінного А.М. звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «Інзерноекспорт» про стягнення 10507858,34 грн за договором поставки №22/11/16 від 22.11.2016.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Факт укладення Договору поставки сторонами було встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №815/1079/18. Товар передавався згідно з умовами зерновий склад ТОВ «Олімпекс Купе Інтернешнл» Одеський морський торговельний порт.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідачем надано суду копію Договору про відступлення права вимоги від 04.12.2017, відповідно до умов якого позивач (в особі директора Доліби О.О., що діє на підставі Статуту) передав Приватному підприємству «Колл Інвест» право вимоги за Договором поставки №22/11/16 від 22.11.2016 (том 1, а.с. 118-119).

Позивач укладення вказаного договору відступлення права вимоги не спростував, належних доказів на підтвердження цього суду не надав.

Таким чином, у позивача відсутнє право вимоги до відповідача за Договором поставки №22/11/16 від 22.11.2016.

Щодо тверджень ліквідатора про неможливість виконання відповідачем умов Договору до травня 2020 року, то вказане спростовується наданими відповідачем оригіналами документів. Суд вважає, що право вимоги оплати виникло у позивача з моменту поставки товару відповідачеві та підписання товарно-розпорядчих документів, тобто з 30.11.2016 і не залежало від виставлення рахунків на оплату.

Відкликання підпису керівника позивача на договорі про відступлення права вимоги від 04.12.2017 не змінює перебіг строків виконання зобов`язання для позивача та строків позовної давності.

Щодо повноважень керівника позивача.

Договір поставки №22/11/16 від 22.11.2016 від імені ПП «ІТС Ровер» підписано директором ОСОБА_2

Відповідно до п. 8.1. Статуту в ред., чинній на 01.06.2017, власником підприємства була гр. ОСОБА_1 .

Гр. ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений актовий запис про смерть від 07.05.2018 №833.

На момент укладення спірного договору поставки обов`язки директора виконував ОСОБА_2 , що спростовує залежність договору поставки №22/11/16 від 22.11.2016 від смерті гр. ОСОБА_1 .

Стосовно застосування строку позовної давності до спірних відносин за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «Інзерноекспорт».

Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності до спірних відносин, оскільки договір поставки було укладено та виконано в 2016 році.

Виходячи з умов п. 5.1 Договору, видаткових накладних та вимог абз. 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України, 30 листопада 2016 року настав строк виконання зобов`язання для відповідача та з 01.12.2016 почався перебіг строку позовної давності та право вимоги для позивача.

Відповідно до приписів статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 258 Цивільного кодексу України зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

У статті 260 Цивільного кодексу України зазначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (частини 1, 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Строк позовної давності сплинув 02.12.2019.

Позивач не заявляв клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності чи про захист порушеного права внаслідок сплину строку позовної давності. Строк позовної давності може бути застосований за умови порушення права позивача у спірних правовідносинах, що доведено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

З огляду на викладене, суд задовольняє клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних відносин, в тому числі і з мотивів порушеного права заявника з 30.11.2016, що є підставою відмови в позові.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» №4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» («Chapman vs. the United Kingdom»), заява № 27238/95, Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак, коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні.

Суд вважає, що позивачем не доведено поважності пропуску позивачем строку позовної давності.

У суду відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів пропуску позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного підприємства «ІТС Ровер», м. Черкаси, вул. Сумгаїтська, 71, в особі ліквідатора Голінного А.М. (адреса для листування: АДРЕСА_1), ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «Інзерноекспорт», м. Одеса, вул. Миколи Гефта, 3/2, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

про стягнення 10507858,34 грн за договором поставки №22/11/16 від 22.11.2016 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 09.03.2021

Суддя Г.М. Скиба