ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021р. Справа № 904/5000/20

За позовом: Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», м. Київ

До: Товариства з обмеженою відповідальністю «Оренда-Дніпро», м. Дніпро

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровська міська рада, м. Дніпро

Про: витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Резніченко Л.І. (адвокат);

Від третьої особи: не з`явився

СУТЬ СПОРУ :

АТ КБ «Приватбанк» (позивач) з урахуванням уточнень позовних вимог звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оренда-Дніпро» (відповідач) про витребування з незаконного володіння майна - нежитлового приміщення на першому поверсі в п`ятиповерховій будівлі загальною площею 161, 5 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд. 123, приміщення 54) .

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на придбання спірного майна (яке було предметом податкової застави) на аукціоні, який проводився Спеціалізованою державної податковою інспекцією обслуговування великих платників податків за 157 121, 64 грн. Позивач зазначає, що результати вищезазначеного аукціону не оскаржувались; ним були вчинені дії, спрямовані на настання правових наслідків щодо набуття у власність цього майна - сплачено грошові кошти за нього . Позивач вважає себе законним власником спірного майна починаючи з 30.06.2004р. ( з дня підписання акту приймання-передачі №17), використовує його - станом на цей час там знаходиться відділення банку . Також вказує , що ним було подано позов про визнання права власності за набувальною давністю на спірне майно. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.14р. у справі №904/7469/14 позовні вимоги було задоволено у повному обсязі та визнано за АТ КБ «Приватбанк» право власності на спірне майно. В подальшому постановою ЦАГС від 29.09.19р. було скасовано вищенаведене рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2014р. у справі №904/4769/14 та було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до КЖЕП «Південне ДМР» про визнання права власності. За твердженням позивача, саме з апеляційної скарги Дніпровської міської ради у справі №904/4769/14 він дізнався, що станом на дату проведення аукціону з продажу предмету податкової застави майно нібито належало іншій особі. Позивачем було подано касаційну скаргу на постанову ЦАГС від 29.09.19р. у справі №904/4769/14. Однак Верховним судом було відмолено у відкритті касаційного провадження з огляду на малозначність справи. Також зазначає, що в подальшому 11.09.20р. спірне майно було відчужено (продано) на користь ТОВ «Оренда Дніпро» та зареєстровано за ним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене, позивач посилаючись на приписи ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України просить витребувати спірне майно з незаконного користування відповідача.

Ухвалою суду від 05.10.20р. було відкрите провадження у справі №904/5000/20 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

16.11.2020р. до канцелярії суду від АТ КБ «Приватбанк» (позивач) надійшло клопотання про перехід до загального позовного провадження, обґрунтоване посиланням на збільшення вартості спірного майна . Ухвалою суду від 18.11.20р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/5000/20 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 01.12.20р.

По справі були оголошені перерви з 01.12.20р. по 10.12.20р., з 10.12.20р. по 15.12.20р. та з 15.12.20р. по 12.01.21р. У зв`язку із знаходженням судді Васильєва О.Ю. з 04.01.21р. на лікарняному судове засідання 12.01.21р. не відбулось. 13.01.21р. суддя Васильєв О.Ю. вийшов з лікарняного. Ухвалою суду від 13.01.21р. розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 19.01.21р.

Ухвалою суду від 19.01.21р. за клопотанням позивача було здійснено заміну відповідача з Дніпровської міської ради на ТОВ «Оренда-Дніпро»; продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 02.02.21р.

02.02.21р. до канцелярії суду від Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яке на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 02.02.21р. залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору , Дніпровську міську раду; розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 16.02.21р.

По справі було оголошено перерву з 16.02.21р. по 25.02.21р.

ТОВ «Оренда-Дніпро» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи (поміж-іншим), що позивач не є власником спірного майна і ніколи їм не був, що підтверджується постановою ЦАГС від 29.09.19р. у справі №904/7469/14. Так, в цій постанові ЦАГС зазначено, що на час проведення аукціону власником цього майна була Дніпропетровська міська рада, а не відповідач (КЖЕП «Південне ДМР»). У зв`язку з чим відповідач посилаючись на приписи ст. 387 ЦК України, зазначає, що у позивача відсутні законні підстави для звернення з позовом про витребування майна, яке не є та не було його власністю.

Дніпровська міська рада (третя особа ) в письмових пояснення проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначаючи (поміж-іншим), що позивачем не надано жодного доказу того, що третя особа була незаконним власником спірного майна, або, що відповідач набув право власності не спірне майно незаконно; позивачем не було підтверджено своє право власності на спірне майно, зокрема реєстраційним записом про право власності, а тому стверджувати , що права позивача порушено не має підстав.

Ухвалою суду від 25.02.21р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.03.21р.

15.03.21р. на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» (позивач) надійшли додаткові пояснення, в яких вказано , що АТ КБ «Приват банк» придбав нерухоме майно, що є предметом спору, на аукціоні з продажу податкової застави, таким чином позивач не міг знати про те, що Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» не мало право на його відчуження з огляду на те, що зазначений об`єкт нерухомості передали до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська згідно рішення Дніпропетровської міської ради №11/13 від 19.11.2003р. та акту приймання-передачі від 10.03.2003р.

25.03.21р. до канцелярії суду від представника АТ КБ «Приватбанк» - Малєєвої О.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з її поганим самопочуттям . Суд не вбачає достатньо правових підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи (оскільки суд не обмежує коло представників, які можуть представляти позивача у цій справі та у суду відсутня можливість для відкладення розгляду справи внаслідок закінчення процесуальних строків для розгляду цієї справи по суті).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.14р. у справі №904/7469/14 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до КЖЕП «Південне» ДМР позовні вимоги задоволені повністю, визнано за ПАТ КБ «Приватбанк» право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123.

Постановою ЦАГС від 23.09.19р. у справі №904/7469/14 було задоволено апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, скасоване вищезазначене рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.14 року у справі № 904/4769/14 та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради про визнання права власності. Приймаючи цю постанову ,суд апеляційної інстанції вказав наступне: «… З матеріалів справи вбачається, що 29.06.04р. Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» придбав на аукціоні, який проводила Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську, нерухоме майно - нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, за ціною 168 948,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом №2 проведення цільового аукціону (податкова застава) від 29.06.04р. Протоколом № 2 проведення цільового аукціону від 29.06.2004 встановлено, що кошти в розмірі 157 121,64 грн., в т.ч. ПДВ 26 186,94 грн. вносяться переможцем аукціону, як оплата за придбаний товар на п/р в УДК у Дніпропетровській області на протязі 1 (одного) банківського дня з моменту підписання протоколу переможцем цільового аукціону.

На виконання Протоколу №2 проведення цільового аукціону ПАТ КБ «ПриватБанк» 29.06.04р. перерахував грошові кошти в сумі 157 121,64 грн., що підтверджується меморіальним ордером №3806 від 29.06.2004.

Звертаючись до комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» Дніпропетровської міської ради із позовом про визнання права власності на нерухоме майно нежитлове приміщення №54 на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі загальною площею 161,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 123, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на перебування спірного нежитлового приміщення у відкритому і безперервному правомірному володінні позивача понад 10 років, що є підставою для визнання права власності на нього за набувальною давністю.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив з того, що з червня 2004 року по дату звернення позивача до господарського суду з даним позовом (26.09.2014), спірне приміщення знаходилося у відкритому та безперервному володінні та користуванні ПАТ КБ «ПриватБанк» .

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 ЦК України). Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, при вирішенні спору належить встановленню саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто, ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

В даній справі вбачається, що позивач набув нерухоме майно внаслідок проведення біржею цільового аукціону з продажу майна, яке знаходилось в податковій заставі .

Згідно з Порядком проведення цільових аукціонів з продажу активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 26.06.2002 року № 294 у процесі аукціону ведеться протокол. Організатор аукціону затверджує протокол у день проведення аукціону. Затверджений протокол є підставою для укладення протягом 3 днів договору купівлі-продажу. Якщо покупець відмовився від підписання договору купівлі-продажу, вважається, що аукціон з продажу цього активу не відбувся.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем після затвердження протоколу торгів не був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, право власності не було зареєстровано, в судовому засіданні представник позивача не навів жодного обґрунтування причин не укладання договору купівлі-продажу у визначений Порядком строк. Окрім протоколу торгів, жодного доказу належності спірного приміщення відповідачу у справі КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради, позивачем не надано.

Таким чином, недотримання позивачем порядку укладання договору купівлі-продажу майна за наслідками проведення цільового аукціону свідчить про недобросовісність дій позивача по придбанню цього майна, а тому відсутня така ознака набувальної давності, як добросовісність заволодіння.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, на час проведення аукціону власником цього майна була Дніпропетровська міська рада, а не відповідач по справі - КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради, що підтверджується наступним.

Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19.11.2003 року «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний» та «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі відповідно до актів приймання-передачі від 18.08.03р., 10.09.03р. та 12.09.03 р.

Зазначеним рішенням також зобов`язано Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право комунальної власності територіальної громади міста на об`єкти п.1 цього рішення.

З листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради вбачається, що у Реєстрі об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Дніпра по проспекту Богдана Хмельницького 123 є запис про нежитлове приміщення на першому поверсі житлового будинку літ.А-5, загальною площею 163,26 кв.м., яке перебуває на балансі Комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, за інформаційними відомостями, наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01.04.2016 року.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, позивач не набув право власності на спірне приміщення за набувальною давністю, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що потягло за собою безпідставне задоволення позовних вимог…» . (а.с.18-21).

Вищезазначена постанова ЦАГС у встановленому законом порядку набрала законної чинності.

Відповідно до приписів ч.4. ст. 75 ГПК України: обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже вищенаведеною постановою ЦАГС встановлено, що власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро , проспект Хмельницького, Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147, 2 кв.м. була Дніпровська міська рада.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.20р. між Департаментом по роботі з активами ДМР, яка дії від імені територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради (продавець) та ТОВ «Оренда Дніпро» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №285/А, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця, який став переможцем електронного аукціону без умов №UA-PS-2020-08-12-000136-3 від 11.09.20р. об`єкт малої приватизації нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Хмельницького, Богдана, будинок 123, приміщення 54, перший поверх, загальною площею 147, 2 кв.м. (що підтверджується відповідним актом прийому-передачі нежитлового приміщення (будівлі) від 22.10.20р. З наданих сторонами доказів вбачається, що вищезазначене нерухоме майно 29.10.20р. було зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірне майно (витяг №230300226, а.с.216-217).

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 143 Конституції України майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 .N2 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Отже, Департамент по роботі з активами ДМР (який діяв від імені власника - територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради) на законних підставах реалізував право власності та здійснив продаж комунального нерухомого майна на користь ТОВ «Оренда-Дніпро» .

Згідно зі ст. ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто, не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно до цієї правової норми віндикаційний позов - це вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна.

Віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами, а також іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою («титулом»).

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.), особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Але ж ПАТ КБ «Приватбанк» не є ані неволодіючим власником спірного майна, ані його титульним володільцем ( зазначена обставина встановлена вищенаведеною постановою ЦАГС від 23.09.19р. у справі №904/7469/14 і відповідно до вимог ст.75 ГПК України не доказується при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини). ТОВ «Оренда-Дніпро» , в свою чергу , не є незаконним володільцем спірного майна та правомірно придбало це майно у власника територіальної громади м. Дніпро.

ПАТ КБ «Приватбанк» жодних нових доказів на підтвердження його права власності на спірне майно ( ніж ті , що були раніше ним надані під час розгляду справи №904/7469/14) надано не було .

Враховуючи вищезазначене, суд проходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» (оскільки докази, на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, були спростовані обставинами, які були встановленні в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.19р. у справі №904/7469/14). У зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 74, 75 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 31.03.2021р.

Суддя О.Ю.Васильєв