РІШЕННЯ

29 березня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/71/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАНК ЛЕМЕКС"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2020"

про стягнення заборгованості в сумі 81 789, 97 грн, з них 72 009,86 грн основного боргу, 3 431,64 грн інфляційних втрат, 5 078,76 грн пені, 1 269,71 грн - 3% річних.

без виклику учасників справи

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАНК ЛЕМЕКС" до ТОВ "Україна 2020" про стягнення заборгованості в сумі 81 789, 97 грн, з них 72 009,86 грн основного боргу, 3 431,64 грн інфляційних втрат, 5 078,76 грн пені, 1 269,71 грн - 3% річних.

Ухвалою від 18.02.2021 судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе згідно умов договору №2020/190 від 20.07.2020 зобов`язань в частині повної та вчасної оплати поставленого товару, зважаючи на що у відповідача виникла заборгованість, сума якої, з врахуванням 3% річних, пені та інфляційних втрат, заявлена до стягнення у судовому порядку.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У даній справі таких клопотань сторонами подано не було. Окрім цього, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

В той же час, на адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про направлення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі з відміткою про вручення вказаного процесуального документа представнику останнього 22.02.2021.

Згідно із п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

З наведеного в сукупності, враховуючи наявні відомості про отримання відповідачем повідомлень про судовий розгляд його спору із ТОВ "ФРАНК ЛЕМЕКС", ненадходження від нього відзиву на позов чи інших заяв з процесуальних питань, суд дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за наявними у ній документами.

Судом також враховано, що за ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

20 липня 2020 року між ТОВ "ФРАНК ЛЕМЕКС" (Постачальник) та ТОВ "Україна 2020" (Покупець) було укладено договір поставки №2020/190 (далі-Договір), згідно розділу 1 якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупцю запасні частини, матеріали і аксесуари до сільськогосподарської техніки (Товар), а Покупець зобов`язався прийняти і оплатити Товар на умовах даного договору.

За змістом розділу 2 укладеного правочину загальна сума Договору визначається згідно накладних, підписаних сторонами протягом строку дії цього Договору. Кількість, асортимент та вартість Товару вказуються у видаткових накладних, які підписуються сторонами та вважаються невід`ємною частиною цього Договору.

У розділ 3 цієї угоди сторони погодили умови поставки товару і порядок розрахунків. Так, Товар поставляється в асортименті, за цінами та в кількості, що вказані в видатковій накладній. Постачальник передає Покупцю видаткові накладні у момент передачі Товару. Підставою для оплати за Товар вважається рахунок та видаткова накладна. У випадку, якщо при передачі продукції Покупцем не було підписано належним чином оригінал товаросупровідних документів (видаткова накладна, інші документи), Покупець зобов`язаний підписати їх належним чином та направити поштою на адресу Постачальника у термін не пізніше 3-ох робочих дні з моменту надходження відповідної вимоги від Постачальника.

Розрахунки за Договором проводяться безготівковою формою шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника з відтермінуванням платежу на 14 календарних днів від дати поставки Товару. Датою отримання Товару вважається дата, вказана у підписаних Покупцем видаткових накладних на даний товар (п.п.3.9, 3.10 Договору).

Згідно із п.6.1, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками та діє до 31.12.2020. За відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про розірвання Договору за 30 календарних днів до закінчення його дії, Договір вважається автоматично продовженим до кінця кожного наступного року на тих же умовах.

На виконання своїх договірних зобов`язань позивач поставив товар Покупцю на загальну суму 126 527,34 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №3779 від 29.07.2020 на суму 21 344,57 грн;

- №3780 від 29.07.2020 на суму 5 171,50 грн;

- №4091 від 05.08.2020 на суму 24 517,48 грн;

- №4142 від 05.08.2020 на суму 14 360,26 грн;

- №4144 від 05.08.2020 на суму 15 414,36 грн;

- №4167 від 06.08.2020 на суму 23 225,80 грн;

- №4223 від 06.08.2020 на суму 229,92 грн;

- №4247 від 07.08.2020 на суму 5 962,15 грн;

- №4479 від 12.08.2020 на суму 12 960 грн;

- №4854 від 21.08.2020 на суму 3 341,30 грн.

Зазначені первинні документи бухгалтерського обігу підписані представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень. Як наслідок, суд вважає належним чином підтвердженим факт поставки відповідачу матеріальних цінностей на загальну суму 126 527,34 грн.

Крім цього, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату: №4655 від 22.07.2020 на суму 24 517,48 грн, №5062 від 29.07.2020 на суму 21 344,57 грн, №5072 від 29.07.2020 на суму 5 171,50 грн, №5092 від 29.07.2020 на суму 14 360,26 грн, №5510 від 05.08.2020 на суму 15 414,36, №5535 від 06.08.2020 на суму 23 225,80 грн, №5591 від 06.08.2020 на суму 229,92 грн, №5611 від 07.08.2020 на суму 5 962,15 грн, №5883 від 12.08.2020 на суму 12 960 грн, №6373 від 21.08.2020 на суму 3 341,30 грн.

В свою чергу, ТОВ "Україна 2020" за отриманий товар була проведена часткова оплата. Зокрема, 24 517,48 грн 05.08.2020, 10 000 грн 22.09.2020, 20 000 грн 04.12.2020, що в загальному становить 54 517,48 грн. На підтвердження цієї оплати позивачем надано виписки з його банківського рахунку. Відтак, заборгованість по спірних поставках становить 72 009,86 грн.

Наведена обставина слугувала підставою для звернення ТОВ "ФРАНК ЛЕМЕКС" до суду з відповідним позовом.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Між учасниками цього спору виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України (поставка, купівля-продаж).

В силу ст. 712 ЦК України, ч. 1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі.

Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, умовами укладеного учасниками спору Договору передбачено, що оплата товару здійснюється з відтермінуванням платежу на 14 календарних днів від дати поставки.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Суд також враховує, що з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу свого контрагента направлялась претензія-вимога №82 від 11.12.2020 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 72 009,86 грн. Однак дана вимога була повернена позивачу у в`язку із закінченням терміну зберігання.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, сума основної заборгованості перед позивачем станом на час звернення із позовом та вирішення даного спору становить 72 009,86 грн., яка відповідачем не спростована, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що у разі несвоєчасної оплати за поставлений без порушень умов Договору Товар, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день невиконання зобов`язання, обчислену від несплаченої в строк суми за кожний банківський день прострочення.

Позивачем нарахована пеня за період з 13.08.2020 по 22.01.2021 на загальну суму 5 078,76 грн.

З огляду на вимоги статей 79, 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України, господарський суд у вирішенні спору має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Близька правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.09.2019 у справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 у справі № 905/305/18 та від 02.03.2018 у справі № 927/467/17.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 10.04.2018 у справі № 910/13064/17 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, враховуючи період існування заборгованості за поставлений товар по кожній видатковій накладній окремо, дати часткової оплати, розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня та розмір боргу, суд здійснивши відповідний перерахунок вважає, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 4 537,56 грн. В решті позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно поданого Постачальником розрахунку, за неналежне виконання умов Договору його контрагенту за період з 13.08.2020 по 15.02.2021 нараховані 3 % річних в сумі 1 269,71 грн. та за період з13.08.2020 по 15.02.2021 інфляційні нарахування в сумі 3 431,64 грн.

У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, викладеного у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 924/312/18 та від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, вказавши, що: сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується залежно від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (пункт 38.1 постанови).

У пункті 38.2 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, об`єднана палата визначила методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Як наслідок, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань, 3% річних та виходячи з норм чинного законодавства, суд погоджується з останнім та вважає обґрунтованим стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 3 431,64 грн та 3% річних в сумі 1 269,71 грн.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Факт порушення товариством зобов`язань щодо оплати поставлено товару належним чином доведений та документально підтверджений.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2020" (вул. Глибока Долина, буд. 53, кв. 45, м. Тернопіль, 46012, іден. код 43441325) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАНК ЛЕМЕКС" (юридична адреса: вул. Грушевського, 23/425, м. Тернопіль, 46002 (місцезнаходження: вул. Лозовецька, 30, м. Тернопіль, 46010), ідент. код 32080071) - 72 009 (сімдесят дві тисячі дев`ять) грн 86 коп. основного боргу, 3 431 (три тисячі чотириста тридцять одну) грн 64 коп. інфляційних втрат, 4 537 (чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 56 коп. пені, 1 269 (одну тисячу двісті шістдесят дев`ять) грн 71 коп. - 3% річних та витрат зі сплати судового збору в сумі 2 254 (дві тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн 98 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3.В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 29.03.2021.

Суддя О.В. Руденко