ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2021 р. Справа № 911/2614/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" в особі голови комісії з припинення Пархомчука Леоніда Петровича

про зобов`язання включити до проміжного ліквідаційного балансу грошові вимоги

за участю представників:

від позивача: Музика С.М. (довіреність № 14-344 від 22.12.2020)

від відповідача: Рог А.В. (довіреність № 23-0176 від 08.10.2020)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"/позивач) до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" в особі голови комісії з припинення Пархомчук Л.П. (далі - ДП "Підприємство ДКВС України (№312)"/відповідач) про зобов`язання останнього включити грошові вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у сумі 27 243,90 грн до проміжного ліквідаційного балансу.

Вказані вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від розгляду та включення грошових вимог позивача, що виникли у зв`язку з неналежним виконанням умов договору постачання природного газу №1617/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 та договору №1350/16-ТЕ-17 від 21.12.2015.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.09.2020 у справі №911/2614/20 прийнято позовну Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.10.2020, а також запропоновано учасникам справи надати суду додаткові докази, необхідні до вирішення у порядку ст. 182 Господарського процесуального кодексу України заяви та клопотання, за їх наявності, у тому числі відзив на позовну заяву, та встановлено строки для подання таких доказів і клопотань, відзиву - до 12.10.2020.

Згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про прийняття справи до розгляду та відповідні процесуальні права і обов`язки, строки для їх реалізації і виконання, сторони були повідомлені належним чином.

09.10.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 12.10.2020 та 23.11.2020, занесеними до протоколів судового засідання від 12.10.2020 та 23.11.2020, у справі №911/2614/20 відкладено підготовче засідання на 23.11.2020 та 07.12.2020 відповідно.

Водночас 26.11.2020 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії акта звіряння розрахунків від 30.09.2017.

Згідно ч.ч. 3, 8 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на вказане вище, оскільки відповідачем не заявлено про неможливість подання акта звіряння розрахунків від 30.09.2017 разом з заявою по суті - відзивом, та не обґрунтовано вказану неможливість, суд дійшов висновку про залишення відповідно поданої копій акта без розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.12.2020, занесеною до протоколу судового засідання від 07.12.2020, у справі №911/2614/20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті 22.12.2020.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 22.12.2020 та 19.01.2021, занесеними до протоколу судового засідання від 22.12.2020 та 19.01.2021, у справі №911/2614/20 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2021 та 09.02.2021 відповідно.

08.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій банківських виписок.

Приписами ч.ч. 2, 4, 8 ст. 80 ГПК України унормовано, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Поряд з тим згідно ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Однак позивачем не наведено та необґрунтовано поважність причин пропуску відповідного процесуального строку для подання вказаних вище виписок по рахунку, а також об`єктивну неможливість подати ці докази до суду заздалегідь, в підготовчому провадженні разом із заявою по суті.

З огляду на вказане вище та приписи процесуального законодавства, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті до розгляду поданих позивачем копій банківських виписок.

У судовому засіданні 09.02.2021 після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченні яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Державним підприємством "Підприємство Ірпінського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№312)", найменування якого змінено на Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)", як споживачем, укладено договір постачання природного газу №1350/16-ТЕ-17 (далі-договір №1350/16-ТЕ-17), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (надалі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Згідно пп. 1.2, 6.1 та 12 договору газ, що продається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Надалі, між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими, зокрема, внесено до договору №1350/16-ТЕ-17 зміни щодо ціни газу та об`ємів його поставки.

26.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Державним підприємством "Підприємство Ірпінського виправного центру управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№312)", найменування якого змінено на Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)", як споживачем, укладено договір постачання природного газу №1617/1617-ТЕ-17 (далі-договір №1617/1617-ТЕ-17), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Згідно пп. 1.2, 6.1 та 12 договору газ, що продається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.10.2016 до 31.03.2017, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Надалі, між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими, зокрема, внесено до договору №1617/1617-ТЕ-17 зміни щодо ціни газу та об`ємів його поставки, а також найменування споживача.

Копії наведених вище договорів та додаткових угод до нього наявні в матеріалах справи.

Відповідно до викладених у позові доводів, у позивача до відповідача виникли грошові вимоги у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами №№1350/16-ТЕ-17, 1617/1617-ТЕ-17.

Так, з матеріалів справи слідує, що на виконання умов договору №1350/16-ТЕ-17 протягом січня-березня 2016 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв, природний газ загальною вартістю 280 885,16 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.01.2016 на суму 117 347,01 грн,

- б/н від 29.02.2016 на суму 82 852,67 грн,

- б/н від 31.03.2016 на суму 80 658,48 грн (надалі - акти приймання-передачі природного газу за договором №1350/16-ТЕ-17).

Також на виконання умов договору №1617/1617-ТЕ-17 протягом жовтня-грудня 2016 року, січня, березня 2017 року позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв, природний газ загальною вартістю 984 612,44 грн, що підтверджується підписами та відбитками печаток сторін на актах приймання-передачі природного газу:

- б/н від 31.10.2016 на суму 78 607,45 грн,

- б/н від 30.11.2016 на суму 210 422,45 грн,

- б/н від 31.12.2016 на суму 251 282,90 грн,

- б/н від 31.01.2017 на суму 272 822,12 грн,

- б/н від 31.03.2017 на суму 171 477,52 грн (надалі - акти приймання-передачі природного газу за договором №1617/1617-ТЕ-17).

Копії вказаних вище актів містяться в матеріалах справи.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договорами №№1350/16-ТЕ-17, 1617/1617-ТЕ-17, що полягає у порушенні строків оплати вартості поставленого газу, позивачем нараховано відповідачу:

- 7 627,99 грн за договором №1350/16-ТЕ-17 - 7 046,79 грн пені та 581,20 грн 3% річних, за періоди:

з 15.04.2016 по 29.05.2016 на 80 658,48 грн заборгованості за березень 2016 року;

з 30.05.2016 по 29.06.2016 на 60 658,48 грн заборгованості за березень 2016 року;

з 30.06.2016 по 06.07.2016 на 40 658,48 грн заборгованості за березень 2016 року;

з 07.07.2016 по 30.08.2016 на 20 658,48 грн заборгованості за березень 2016 року;

з 31.08.2016 по 14.09.2016 на 10 658,48 грн заборгованості за березень 2016 року;

- 19 615,91 грн за договором №1617/1617-ТЕ-17, а саме - 13 377,57 грн пені та 1 911,09 грн 3% річних, за періоди:

з 27.12.2016 по 01.02.2017 на 150 422,45 грн заборгованості за листопад 2016 року;

з 02.02.2017 по 12.03.2017 на 14 322,45 грн заборгованості за листопад 2016 року;

з 26.01.2017 по 12.03.2017 на 251 282,90 грн заборгованості за грудень 2016 року;

з 13.03.2017 по 14.03.2017 на 39 000,00 грн заборгованості за грудень 2016 року;

з 28.02.2017 по 14.03.2017 на 272 822,12 грн заборгованості за січень 2017 року;

з 15.03.2017 по 28.03.2017 на 100 000,00 грн заборгованості за січень 2017 року;

- 4 327,25 грн інфляційних втрат, за періоди:

з 01.01.2017 по 31.07.2017 на 150 422,45 грн заборгованості за листопад 2016 року;

з 01.02.2017 по 28.02.2017 на 15 977,10 грн заборгованості за листопад 2016 року з урахуванням сум інфляції за попередній період;

з 01.02.2017 по 28.02.2017 на 251 282,90 грн заборгованості за грудень 2016 року, що загалом складає 27 243,90 грн усіх нарахувань за обома договорами.

В підтвердження обставин проведення відповідачем невчасних розрахунків за отриманий газ позивач надав копії відомостей по операціям щодо кожного з договорів за підписом заступника головного бухгалтера товариства, а також розрахунки заборгованості відповідача за договорами.

В обгрунтування позову АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу стало відомо про перебування Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" з 31.03.2020 в процесі припинення, з визначеним строком для заявлення кредиторами своїх вимог - до 01.06.2020; та призначеним головою комісії з припинення (ліквідатором) Пархомчуком Леонідом Петровичем.

Як зауважив позивач, 26.05.2020 ним надіслано голові комісії з припинення Пархомчуку Л.П. вимогу №14/7-3566-20, відповідно до змісту якої АТ "НАК "Нафтогаз України", керуючись ст.ст. 104,105,106,107,112 Цивільного кодексу України, просило виконати вимогу у розмірі 27 243,90 грн шляхом перерахування вказаної суми на рахунок позивача. Копії вказаної вимоги та доказів її надіслання наявні в матеріалах справи.

Втім, за викладеними у позовній заяві доводами, відповіді за результатами вказаної вище вимоги відповідачем не надано, а тому позивач звернувся до суду із відповідним позовом та вимогою про зобов`язання Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" в особі голови комісії з припинення Пархомчука Леоніда Петровича включити грошові вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у сумі 27 243,90 грн до проміжного ліквідаційного балансу на підстав ст. ст. 105, 111 ЦК України.

Відповідач заперечив проти вказаних вимог з огляду на те, що направлену позивачем вимогу вручено відповідачу 05.06.2020, а тому відповідач не зобов`язаний розглядати вимоги позивача після спливу встановленого для пред`явлення вимог строку.

Також відповідач зауважив, що не є предметом розгляду у даній справі вирішення питання щодо погашення вимог, а позовні вимоги в частині визнання безпідставних грошових вимог не є самостійними грошовими вимогами, оскільки не містять ознак спору про право, а їх можливе задоволення не призведе до відновлення права, яке позивач вважає порушеним.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши заключне слово представника позивача, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду наведеного, підписання відповідачем актів приймання-передачі природного газу за договорами №№1350/16-ТЕ-17, 1617/1617-ТЕ-17 без будь-яких заперечень щодо обсягу поставленого газу свідчить про прийняття відповідачем цього газу та породжує для останнього обов`язок щодо його оплати у повному обсязі, у передбачені п. 6.1 договорів строки.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, відповідачем наведений обов`язок належним чином виконаний не був, розрахунки за отриманий газ проведено з порушенням строків, що відповідачем не спростовано та не заперечено.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. ст. 610 та 614 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

03.11.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії", який набрав чинності 30.11.2016 (далі - Закон). Згідно зі статтею 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Поряд з тим, частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З системного аналізу наведених вище норм матеріального права слідує, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, застосування якої не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом.

Також застосування вказаної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача (боржника) до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі, не поширюється на правовідносини з розрахунків за поставлений природний газ, які проведено до набрання ним чинності, а визначає порядок врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, що не була погашена боржниками станом на 30.11.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 справі №922/79/19.

З матеріалів справи слідує, що 7 046,79 грн пені та 581,20 грн 3% річних, вимоги про включення, зокрема, яких є предметом позову у даній справі, нараховано позивачем на заборгованість за природний газ за договором №1350/16-ТЕ-17, поставлений відповідачу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, тоді як така заборгованість погашена відповідачем остаточно 15.09.2016, тобто до 30.11.2016 - набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".

Отже, на зазначену заборгованість не підлягають нарахуванню неустойка та проценти річних в силу положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії".

В розрізі вказаного вище суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію, тоді як у спірних правовідносинах природний газ за договорами постачався виключно відповідачу для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а наявність чи відсутність відповідної ліцензії, у даному випадку, не впливає на статус відповідача як теплогенеруючої організації, оскільки ліцензуванню, зокрема, не підлягає вироблення теплової енергії для власних цілей.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про виникнення у відповідача обов`язку по сплаті 7 046,79 грн пені та 581,20 грн 3% річних, нарахованих за порушення грошового зобов`язання за договором №1350/16-ТЕ-17.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 8.2. договору №1617/1617-ТЕ-17 передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Враховуючи вказане вище, а також обставини порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором №1617/1617-ТЕ-17, оскільки розмір нарахованих позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, перевірений судом за вказані позивачем періоди, є арифметично правильним та документально підтвердженим, суд дійшов висновку про нормативну обгрунтованість та доказову підтвердженість наявного ДП "Підприємство ДКВС України (№312)" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" обов`язку по сплаті 13 377,57 грн пені, 1 911,09 грн 3% річних та 4 327,25 грн інфляційних втрат, що загалом складає 19 615,91 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується зокрема за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно з ч.ч. 3-6 ст. 105, ч. 8 ст. 111 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

З системного аналізу вищевказаних норм закону слідує, що розгляд кожної кредиторської вимоги та повідомлення кожного кредитора про результати такого розгляду є обов`язком відповідача в особі ліквідаційної комісії.

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" (ідентифікаційний код 08680224) перебуває у стані припинення за рішенням засновників з 31.03.2020, а строк для заявлення кредиторами своїх вимог встановлений до 01.06.2020.

З огляду наведеного вище та викладених обставин справи слідує, що відповідач, прийнявши рішення про ліквідацію та встановивши строк для заявлення кредиторами своїх вимог, зобов`язаний був розглянути усі кредиторські вимоги, зокрема вимогу АТ "НАК "Нафтогаз України" та надати відповідь стосовно результатів розгляду такої вимоги.

Проте, належних та допустимих доказів розгляду відповідачем грошових вимог кредитора АТ "НАК "Нафтогаз України" та повідомлення його про результати розгляду відповідно заявлених вимог, зокрема щодо сплати сум пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором №1617/1617-ТЕ-17 суду не надано, що свідчить про ухилення відповідача від розгляду таких кредиторських вимог, вирішення питання про їх визнання та повідомлення кредитора про прийняте рішення відповідно до вимог закону.

Доводи ж відповідача про відсутність у нього обов`язку розглядати відповідні вимоги, як такі, що заявлені після встановленого строку, оцінюються судом критично, позаяк відповідно наявних в матеріалах справи доказів позивач надіслав відповідачу вимогу у встановлені строки - 26.05.2020, тобто до 01.06.2020, а отримання відповідачем такої вимоги після вказаного строку не свідчить про недотримання вказаного порядку позивачем та не звільняє відповідача від обов`язку розглянути заявлені кредитором вимоги.

Крім того, враховуючи передбачений вказаними вище нормами закону механізм врегулювання відносин кредитора і боржника в процедурі ліквідації останнього, судом визнаються неспроможними доводи відповідача про те, що задоволення вимог позивача не призведе до відновлення його права.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 112 ЦК України у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

За таких обставин, оскільки відповідач в особі ліквідаційної комісії не виконав покладеного на нього законом обов`язку щодо розгляду кредиторської вимоги позивача та повідомлення про результати такого розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та зобов`язання ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" в особі голови комісії з припинення Пархомчука Леоніда Петровича включити грошові вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у сумі 19 615,91 до проміжного ліквідаційного балансу.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 12, 129, 233, 236, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов`язати Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" (08298, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, ідентифікаційний код 08680224) в особі голови комісії з припинення Пархомчука Леоніда Петровича включити грошові вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) у сумі 19 615 (дев`ятнадцять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн 91 коп. до проміжного ліквідаційного балансу.

3. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№312)" (08298, Київська обл., місто Ірпінь, селище міського типу Коцюбинське, вул. Залізнична, 1, ідентифікаційний код 08680224) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 1 051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн 00 коп. судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України.

Рішення підписано 29.03.2021.

Суддя В.А. Ярема