номер провадження справи 12/25/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 Справа № 908/176/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Соловйової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/176/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" (69065, м. Запоріжжя, вул. Сортувальна, буд. 5)

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" (72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Центральна, буд. 1)

про стягнення 415 079,89 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Гришин Р.В., ордер серії ЗП № 082199 від 18.03.2021, адвокат

від відповідача не з`явився

Згідно із ст. 222 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 23.03.2021 здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу комплексу «Акорд».

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою від 18.01.2021 до Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" про стягнення заборгованості в сумі 365434,48 грн., пені в сумі 17536,56 грн., трьох процентів річних в сумі 13863,05 грн. та інфляційних витрат в сумі 18245,80 грн. за договором на поставку нафтопродуктів № 65/2019 від 03.06.2019, що разом складає 415079,89 грн.

Разом з тим, в пункті 1 прохальної частини поданої позовної заяви позивач просить суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому в тексті поданої позовної заяви позивач зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. та очікує понести витрати на забезпечення поштових відправлень у розмірі 250,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/176/21, присвоєно справі номер провадження 12/25/21, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження задоволено частково, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

17.02.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- зазначає, що додані до позову копії письмових доказів не посвідчені належним чином, зокрема на них не зазначено належність підпису (на зазначено П.І.Б. підписанта) та дату засвідчення;

- у позовній заяві позивач заявляє вимоги про стягнення вартості товару, поставленого згідно накладної № РН-1559 від 19.09.2019 в сумі 116774,76 грн., накладної № РН-1678 від 07.10.2019 в сумі 115374,00 грн., накладної № РН-1884 від 18.11.2019 в сумі 180060,48 грн., загальний борг за якими з урахуванням часткової оплати в сумі 46774,76 грн. складає 365434,48 грн.;

- за накладною № РН-1559 від 19.09.2019 граничний термін оплати припадає на 15.10.2019, за накладною № РН-1678 від 07.10.2019 на 28.10.2019, за накладною № РН-1884 від 18.11.2019 на 06.12.2019;

- з врахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України, виходячи з того, що ні законом, ані договором не встановлено іншу тривалість періоду нарахування штрафних санкцій позивач мав право на відповідне нарахування пені протягом 6 місяців з дня початку прострочення: за накладною № РН-1559 від 19.09.2019 з 16.10.2019 по 16.04.2020, за накладною № РН-1678 від 07.10.2019 з 29.10.2019 по 29.04.2020, за накладною № РН-1884 від 18.11.2019 з 07.12.2019 по 07.06.2020;

- з наведених в позовній заяві розрахунків вбачається, що при їх здійсненні позивач проігнорував імперативну норму ч. 6 ст. 232 ГК України та нарахував пеню за періоди коли відповідно до вимог вищезазначеної норми вона не підлягала нарахуванню;

- стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності;

- в даному контексті відповідач вважає за необхідне заявити про застосування до позовних вимог позивача позовної давності;

- зазначає про ненадання позивачем належних та допустимих доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Посилаючись на ч. 5, 6 ст. 91 ГПК України просить витребувати у позивача оригінали доказів, копії яких додані до позовної заяви, для огляду та належного посвідчення копій, у разі неподання оригіналів доказів застосувати процесуальні наслідки неподання стороною оригіналів доказів. Разом з тим просить до позовних вимог застосувати позовну давність та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 25.02.2021 за ініціативою суду ухвалено перейти до розгляду справи № 908/176/21 за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи призначено на 23.03.2021 об 11:00. Вказаною ухвалою задоволено клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів, а саме: зобов`язано позивача надати суду оригінали усіх письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви для огляду в судовому засіданні.

02.03.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає наступне:

- у позивача наявні усі первісні документи, копії яких долучено до позову, та представникам відповідача можуть бути надані для огляду, звірки як у судовому так і позасудовому порядку без обмежень;

- розрахунок пені робився по день поштового відправлення позову з урахуванням строку позовної давності в 1 рік, відтак пеня нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, тому позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Просить задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання 23.03.2021 з`явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення на його адресу копії ухвали суду від 25.02.2021.

Відповідно до інформації з сайту АТ «Укрпошта» https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html щодо відстеження пересилання вбачається, що копія ухвали від 25.02.2021 в даній справі вручена відповідачу 10.03.2021.

Безпосередньо в судовому засіданні 23.03.2021 суд дослідив надані позивачем оригінали письмових доказів, копії яких були додані до позовної заяви, що зазначено в протоколі судового засідання від 23.03.2021.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання 23.03.2021 представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто без його участі за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, враховуючи позицію представника позивача, суд встановив.

Позов мотивовано тим, що 03.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Арні 2010", далі Продавець, та Державним підприємством "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", далі Покупець, був укладений договір на поставку нафтопродуктів № 65/2019, далі Договір, відповідно до п. 1.2. якого Продавець зобов`язується поставити паливно-мастильні матеріали (далі ПММ, Товар), а Покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти Товар за кількістю та якістю і оплатити в терміни, зазначені в цьому договорі.

Пунктом 1.1. Договору визначено, що предметом договору є паливно-мастильні матеріали (далі ПММ).

Згідно з п. 3.1., 3.2., 3.4. Договору кожна партія Товару поставляється Покупцю за його письмовою або усною заявкою зі складу ПММ Постачальника, або іншого місяця зберігання, в термін, не більше 2-х днів з моменту отримання заявки. Фактом виконання зобов`язань Продавцем в обсязі і асортименті є факт відвантаження Товару в автотранспорт Покупця або (при поставці автотранспортом Продавця) на склад ПММ Покупця. Товар, оплачений, але не відвантажений Покупцю, знаходиться на відповідальному зберіганні Продавця. Сплата за зберігання Товару в цьому випадку не здійснюється. Зберігання Товару виконується Продавцем на безоплатних умовах.

Умовами п. 4.1. 4.5. Договору сторони визначили, що ціна за товар договірна, динамічна і встановлюється на кожну партію Товару залежно від цін на споживчому ринку та умов постачання. У вартість Товару включається ПДВ. Ціною партії за договором є ціна, визначена в пропозиції Продавця, а в інших випадках ціна, зазначена в рахунках, або в приймально-передавальних документах. Розрахунки за кожну прийняту партію Товару здійснюються Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця в термін не більше чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки або за попередньою оплатою. Загальну вартість цього Договору становить сума всіх накладних, оформлених (виданих Покупцеві) за цим договором, які підтверджують факт передачі продукції Покупцеві, її кількість і вартість.

Згідно із п. 8.1. Договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. У разі якщо за 1 (один) календарний місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодна із сторін не попередить іншу про його розірвання, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Так, на виконання умов Договору Продавець (позивач) поставив Покупцю (відповідачу) товар на загальну суму 412209,24 грн., а Покупець (відповідач) товар прийняв, що підтверджується підписаними між ними без заперечень та зауважень видатковими накладними, а саме:

- видатковою накладною № РН-1559 від 19.09.2019 на суму 116774,76 грн.;

- видатковою накладною № РН-1678 від 07.10.2019 на суму 115374,00 грн.;

- видатковою накладною № РН-1884 від 18.11.2019 на суму 180060,48 грн.

Факт поставки товару позивачем відповідачу також підтверджується підписаними між сторонами товарно-транспортними накладними № РН-1559 від 19.09.2019, № РН-1678 від 07.10.2019, № РН-1884 від 18.11.2019.

Товар, поставлений за вказаними видатковими накладними був отриманий уповноваженим представником Покупця завідувачем складу ПММ Шеховцовою Т.М. на підставі довіреностей № 148 від 20.09.2019, № 158 від 07.10.2019, № 171 від 18.11.2019.

З матеріалів справи вбачається, що Продавцем на оплату поставленого товару за Договором були виписані рахунки-фактури, а саме:

- рахунок-фактура № СФ-1355 від 19.09.2019 на суму 116774,76 грн.;

- рахунок-фактура № СФ-1449 від 05.10.2019 на суму 115374,00 грн.;

- рахунок-фактура № СФ-1643 від 18.11.2019 на суму 180060,48 грн.

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар, а саме 20.07.2020 в сумі 46774,76 грн. згідно рахунку № 1355 від 19.09.2019, що підтверджується випискою банку по рахунку позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Отже, відповідачем здійснено часткову оплату за товар, поставлений згідно видаткової накладної № РН-1559 від 19.09.2019.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов Договору не виконав в повному обсязі свої зобов`язання з оплати вартості поставленого товару, у зв`язку з чим просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 365434,48 грн.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 15.01.2020 по 27.04.2020 в сумі 17536,56 грн. на підставі п. 5.1. Договору. Так вказаним пунктом договору передбачено, що при простроченні платежу Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від вартості неоплаченої продукції. Сплата пені не звільняє Покупця від виконання умов цього договору.

З посиланням на приписи ст. 625 ЦК України, позивач вказує на прострочення грошового зобов`язання з боку відповідача, а тому намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 16.10.2019 по 15.01.2021 в сумі 13863,05 грн. та інфляційні втрати за загальний період з листопада 2019 по грудень 2020 в сумі 18245,80 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну та суму договору, порядок приймання товару, умови поставки товару, порядок здійснення оплати, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 1 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам.

Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявні в матеріалах справи підписані з боку відповідача видаткові накладні та товарно-транспортні накладні), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Порядок здійснення оплати за товар між сторонами узгоджено в п. 4.4. Договору, відповідно до якого розрахунки за кожну прийняту партію Товару здійснюються Покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця в термін не більше чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки або за попередньою оплатою.

З аналізу змісту п. 4.4. Договору вбачається, що оплата за товар повинна бути здійснена Покупцем не більше чотирнадцяти банківських днів з моменту поставки тобто з дати підписання сторонами видаткової накладної, яка засвідчує факт передачі товару у власність Покупця.

Таким чином, строк оплати поставленого відповідачу товару за видатковою накладною № РН-1559 від 19.09.2019 настав 09.10.2019, прострочка виникла з 10.10.2019, строк оплати товару за видатковою накладною № РН-1678 від 07.10.2019 настав 28.10.2019, прострочка виникла з 29.10.2019, строк оплати товару за видатковою накладною № РН-1884 від 18.11.2019 настав 06.12.2019, прострочка виникла з 07.12.2019.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору Продавець (позивач) поставив Покупцю (відповідачу) товар на загальну суму 412209,24 грн., а Покупець (відповідач) товар прийняв, що підтверджується підписаними між ними без заперечень та зауважень видатковими накладними.

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар, а саме 20.07.2020 в сумі 46774,76 грн., що підтверджується випискою банку по рахунку позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, з урахуванням вказаної часткової оплати заборгованість відповідача за поставлений товар складає 365434,48 грн.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач не виконав в повному обсязі обов`язок з оплати вартості поставленого товару на суму 365434,48 грн. у строк, встановлений умовами Договору, чим порушив умови Договору та право позивача отримати оплату за поставлений товар.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань за Договором щодо не здійснення оплати в повному обсязі за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами Договору, а наявність заборгованості в сумі 365434,48 грн. підтверджується підписаними видатковими накладними з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати боргу. Відповідач докази сплати боргу в повному обсязі суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" до Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" про стягнення заборгованості в сумі 365434,48 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором нарахував відповідачу пеню за загальний період з 15.01.2020 по 27.04.2020 в сумі 17536,56 грн. на підставі п. 5.1. Договору.

Як свідчать матеріали справи, відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати позовну давність до позовних вимог позивача. При цьому в тексті відзиву відповідач зазначав про можливість застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення саме пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною ч. 1 ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Втім, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

За наслідками розгляду даної справи суд дійшов висновку, що позивач довів факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, тобто довів факт порушення прав позивача.

Пунктом 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів передбачено, що у зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

В пункті 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 зазначено, що якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17 зазначено, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вказано вище, строк оплати поставленого відповідачу товару за видатковою накладною № РН-1559 від 19.09.2019 настав 09.10.2019, прострочка виникла з 10.10.2019, строк оплати товару за видатковою накладною № РН-1678 від 07.10.2019 настав 28.10.2019, прострочка виникла з 29.10.2019, строк оплати товару за видатковою накладною № РН-1884 від 18.11.2019 настав 06.12.2019, прострочка виникла з 07.12.2019. Часткова оплата в розмірі 46774,76 грн. здійснена відповідачем 20.07.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позов в даній справі поданий позивачем до суду в поштовому конверті (зданий на пошту згідно штемпеля відділення поштового зв`язку) 18.01.2021.

Отже, строк позовної давності в 1 рік для вимог про стягнення пені складає з 18.01.2020 по 18.01.2021.

З розрахунку пені, виконаного позивачем, вбачається, що пеню останній нарахував на заборгованість за видатковими накладними № РН-1678 від 07.10.2019 та № РН-1884 від 18.11.2019.

Дослідивши розрахунок пені позивача суд дійшов висновку, що останнім пропущений строк позовної давності щодо пені, яка нарахована за період з 15.01.2020 по 17.01.2020, оскільки строк позовної давності сплив 15.01.2021, 16.01.2021, 17.01.2021.

Відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період з 15.01.2020 по 17.01.2020 не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок пені.

Пеня розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість за видатковою накладною № РН-1678 від 07.10.2019, строк оплати якої настав 28.10.2019, прострочка виникла з 29.10.2019, шестимісячний термін нарахування пені спливає 29.04.2020

- за період з 18.01.2020 по 15.04.2020 (89 днів прострочення) від суми боргу 115374,00 грн. пеня складає 6162,74 грн.;

2) на заборгованість за видатковою накладною № РН-1884 від 18.11.2019, строк оплати якої настав 06.12.2019, прострочка виникла з 07.12.2019, шестимісячний термін нарахування пені спливає 07.06.2020

- за період з 18.01.2020 по 27.04.2020 (101 день прострочення) від суми боргу 180060,48 грн. пеня складає 10720,00 грн.

Так, з врахуванням викладеного, загальний розмір пені за прострочення виконання зобов`язання з оплати поставленого товару складає 16882,74 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" до Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 16882,74 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що за прострочення виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 16.10.2019 по 15.01.2021 в сумі 13863,05 грн. та інфляційні втрати за загальний період з листопада 2019 по грудень 2020 в сумі 18245,80 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати відповідачем поставленого товару за Договором, а надані позивачем розрахунки трьох процентів річних за загальний період з 16.10.2019 по 15.01.2021 та інфляційних витрат за період з листопада 2019 по грудень 2020 здійснені у відповідності з приписами ст. 625 ЦК України, позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 13863,05 грн. та інфляційних витрат в сумі 18245,80 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно із п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Стосовно зазначених позивачем в тексті позовної заяви витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн. та витрат на забезпечення поштових відправлень у розмірі 250,00 грн., які він очікує понести, суд вважає за необхідне зазначити, що не здійснює їх розподіл у зв`язку з ненаданням позивачем доказів в підтвердження понесення таких витрат у зв`язку з розглядом вказаної справи.

Твердження відповідача про те, що позивач при нарахуванні пені проігнорував імперативну норму ч. 6 ст. 232 ГК України є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач здійснив розрахунок пені в межах шестимісячного строку її нарахування, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 23.03.2021, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 13, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, ч. 1 ст. 240, 247-252 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" до Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України", 72250, Запорізька область, Веселівський район, село Широке, вул. Центральна, буд. 1, ідентифікаційний код 00853317, на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010", 69065, м. Запоріжжя, вул. Сортувальна, буд. 5, ідентифікаційний код 37359594, заборгованість в сумі 365434 (триста шістдесят п`ять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 48 коп., пеню в сумі 16882 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн. 74 коп., три проценти річних в сумі 13863 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 05 коп., інфляційні витрати в сумі 18245 (вісімнадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн. 80 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 6216 (шість тисяч двісті шістнадцять) грн. 39 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Арні 2010" до Державного підприємства "Дослідне господарство "ШИРОКЕ" Донецької державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України" відмовити.

Повне рішення складено 31.03.2021 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.