ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" березня 2021 р. Cправа № 902/1208/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (вул. Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЦЕНТР 2012" (вул. Вадима Нестерчука, буд. 1, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)

про стягнення 271 708,71 грн.

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява № Ю-02.12.20/2731 від 02.12.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЦЕНТР 2012" про стягнення 271 708,71 грн, з яких: 266 844,11 грн - сума основного боргу з урахуванням скоригованої вартості товару; 3 891,69 грн - пеня; 972,91 грн - 3% річних.

Правовими підставами звернення до суду позивача із вказаним позовом стало порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ЦЕНТР 2012" зобов`язань за Договором поставки № 14.04.20-80/1 від 14.04.2020 в частині проведення розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою суду від 16.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1208/20 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 12.01.2021.

05.01.2021 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву б/н від 05.01.2021 за підписом представника відповідача - адвоката Максимчука А.І., в якому відповідач заперечує проти задоволення позову та повідомляє про проведення переговорів між сторонами з метою мирного врегулювання спору. Також відповідач заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопоче про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.01.2021 здійснено перехід до розгляду справи № 902/1208/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.02.2021.

Ухвалою суду від 11.02.2021, за клопотанням представника відповідача, підготовче засідання відкладено на 09.03.2021.

За результатами проведеного судового засідання 09.03.2021 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 30.03.2021, про що постановлено відповідну ухвалу.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився. При цьому суд зважає на клопотання позивача №б/н від 02.02.2021, що надійшло на адресу суду 04.02.2021, де позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач правом участі в судовому засіданні також не скористався. У клопотанні №б/н від 30.03.2021, що подано до канцелярії суду 30.03.2021, представник відповідача просить розглянути справу розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 30.03.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ЦЕНТР 2012" (Покупець) укладено Договір поставки №14.04.20-80/1. (надалі Договір)

Умовами Договору, а саме п.1.1., сторони обумовили, що Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до п.2.1. Договору найменування, асортимент та кількість товару, визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом п. 3.1. Договору ціна за одиницю та загальна вартість Товару, зазначаються Сторонами у специфікаціях (Додатках), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Протягом строку дії цього Договору, грошові зобов`язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки Товар має імпортну складову Сторони, у специфікаціях, визначають еквівалент ціни Товару в іноземній валюті (долар США чи ЄВРО), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України палату, що передує даті підписання специфікації. (п. 3.2. Договору)

Відповідно до пункту 3.5. Договору Покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків, не визначені у відповідній специфікації до цього Договору.

У пункті 3.6. Договору Сторони погодили, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, Покупець, у день здійснення оплати з Товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість Товарі за наступною формулою:

X2=X1*Y2/Y1, де

X1 - вартість/частина вартості Товару у гривнях, зазначена у відповідній Специфікації,

Y1- курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання Специфікації,

Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті оплати.

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини Товару, у гривнях.

Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули, та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за Товар (його частину).

Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin/com/.uа/сurrency/mb/.

У разі виникнення між Сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.

За змістом п. 3.6.1. Договору для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової.

Поряд з цим, у п. 3.9. Договору Сторони погодили, що у випадку, якщо Покупцем не будуть виконані грошові зобов`язання за цим Договором у повному обсязі або частково і Постачальником буде подано позов до суду, для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати буде вважатися дата складання та підписання Постачальником позовної заяви до суду відповідної юрисдикції, у якій Покупець буде виступати відповідачем.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями, на умовах та у строки, визначені у специфікаціях до цього Договору. У разі порушення строків оплати Товару, Постачальник вправі перенести строки поставки Товару на кількість днів, рівну кількості днів прострочення оплати і до нього не можуть застосовуватись передбачені цим Договором та чинним законодавством України, санкції за прострочення поставки Товару.

Відповідно до п.п. 9.2., 9.4. Договору Покупець несе відповідальність за порушення термінів або умов оплати, сплачуючи Постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення, та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № 14.04.20-80/1 від 14.04.2020, згідно специфікації №1 від 14.04.2020, поставлено товар на загальну суму 381 929,98 грн, що підтверджується видатковими накладними №АГ-17/04194 від 17.04.2020, № АГ-23/04246 від 23.04.2020, № АГ-30/04255 від 30.04.2020. Термін оплати по даній поставці зазначений в Специфікації №1 : до 20.04.2020 - 20% загальної вартості товару; до 20.10.2020 - 80% загальної вартості товару.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачем здійснено оплату за поставлений товар частково, в сумі 131 929,98 грн, з них:

15.04.2020 сплачено 81 036,25 грн;

12.11.2020 сплачено 50 893,73 грн.

Решта зобов`язань по оплаті товару по специфікації № 1 в розмірі 250 000,00 грн. не виконані відповідачем.

Поряд з цим, за доводами позивача, проведені відповідачем платежі не включають в себе виконання п. 3.6. Договору, а саме сплати скоригованої вартості Товару.

За розрахунком позивача, фактична заборгованість відповідача за отриманий товар відповідно до Специфікації № 1 до Договору станом на 02.12.2020 (дата складання позовної заяви) з урахуванням скоригованої вартості товару складає 266 844,11 грн.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими специфікацією та видатковими накладними підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 381 929,98 грн, а з платіжних доручень вбачається, що відповідач оплатив отриманий товар в сумі 131 929,98 грн. Неоплаченим залишився товар, без урахування проіндексованої (скоригованої) вартості, на суму 250 000,00 грн.

При цьому позивачем проведено коригування проведених відповідачем плажетів, що передували моменту звернення з позовом до суду, та коригування заборгованості, за результатом якого останнім заявлено до стягнення 266 844,11 грн.

Детально дослідивши наданий позивачем розрахунок коригування вартості товару судом не виявлено помилок. Таким чином, позивачем правомірно заявлено до стягнення суми основного богу з урахуванням скоригованої вартості товару у розмірі 266 844,11 грн.

Поряд з цим, після відкриття провадження у даній справі відповідачем перераховано на рахунок позивача 260 656,18 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№ 127 від 05.12.2021 на суму 250 000,00 грн.;

№ 135 від 19.02.2021 на суму 10 656,18 грн..

Відтак, станом на день ухвалення рішення в даній справі, відповідачем сплачено суму основного боргу з урахуванням скоригованої вартості товару у розмірі 260 656,18 грн, неоплаченим залишається товар з урахуванням скоригованої вартості у розмірі 6 187,93 грн..

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування та є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, в частині стягнення основного боргу з урахуванням скоригованої вартості товару в розмірі 260 656,18 грн провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим несплаченим залишається сума основного боргу з урахуванням скоригованої вартості товару в розмірі 6 187,93 грн, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в цій частині та про його задоволення у вказаній сумі.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 3 891,69 грн. пені та 972,91 грн. 3% річних.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Відповідно до п. 9.2. Договору, у випадку порушення термінів або умов оплати Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

При цьому суд зважає, що дана норма підлягає застосовуванню за порушення грошового зобов`язання незалежно від того, чи передбачили її сторони у договорі.

Суд, перевіривши розрахунок пені та 3% річних дійшов висновку, що такі вимога є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши усі обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, врахувавши принцип диспозитивності та змагальності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору з урахуванням заборгованості на дату подання позовної заяви, що забезпечує дотримання принципу балансу інтересів сторін з урахуванням приписів ч. 9 ст.129 ГПК України, позаяк спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ЦЕНТР 2012" (вул. Вадима Нестерчука, буд. 1, м. Калинівка, Вінницька область, 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕМ" (проспект Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073, ) 6 187 грн 93 коп. - основного боргу з урахуванням скоригованої вартості товару; 3 891 грн. 69 коп. - пені; 972 грн 91 коп. - 3% річних та 4 075 грн. 63 коп. - витрат на сплату судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 260 656 грн. 18 коп. основного боргу з врахуванням скоригованої вартості товару закрити.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - і; представнику відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 01 квітня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073)

3 - відповідачу (вул. Вадима Нестерчука, буд. 1, м. Калинівка, Вінницька область, 22400)