ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Справа№ 910/15991/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 (повний текст рішення складено 24.12.2020)

у справі № 910/15991/20 (суддя Пукшин Л.Г.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП"

про стягнення 265 784,69 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" про стягнення 265 784, 69 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушуючи умови договору не здійснив поставку попередньо оплаченого товару в обумовлений сторонами строк, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 265 784,69 грн., з яких: 166 950,18 грн. - основний борг, 98 834,51 грн. - штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ" основний борг у розмірі 166 950 грн. 18 коп., штрафні санкції у розмірі 48 665 грн. 98 коп. та судовий збір у розмірі 3 964 грн. 23 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів поставки позивачу товару, визначеного у специфікації №2 до договору та доказів сплати відповідачем основного боргу матеріали справи не містять, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований. При цьому місцевий господарський суд дійшов висновку щодо можливості задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції були вірно встановлені обставини справи, проте не усім надана вірна оцінка, зокрема обставинам для зменшення розміру неустойки, оскільки згідно рішення суду неустойка складає майже третину від основного боргу (29,14%), що свідчить про її не співрозмірність з основним боргом. Відтак, скаржник заперечує проти розрахованого позивачем розміру неустойки чому не було надано належної оцінки місцевим господарським судом.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року залишено без руху, надано скаржнику строк, не більше 10 днів з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 5 946 грн. 35 коп. Роз`яснено, що у випадку не усунення у встановлений термін недоліків в частині надання доказів сплати судового збору доказів, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику, а у випадку не усунення у встановлений термін недоліків стосовно подання заяви про поновлення строку з зазначенням поважності причин пропуску такого строку - у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

01.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі та з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року у справі №910/15991/20, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року у справі №910/15991/20, розгляд справи призначено на 31.03.2021 року.

19.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

26.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ", позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.03.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.

29.03.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що директор підприємства перебуває у відпустці.

В судовому засіданні 31.03.2021 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ" (надалі- покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" (надалі - постачальник, відповідач) був укладений договір №0412/190 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується постачати, на визначених договором умовах, товар, партіям, в асортименті, кількістю та за ціною узгодженою сторонами в специфікаціях, рахунках-фактурах, накладних доданих до цього договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується своєчасно і належним чином приймати товар (без явних недоліків) і оплатити його, в строк та на умовах, визначених у цьому Договорі та специфікаціях (п. 1.1. договору). (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 1.2. зазначеного договору, в специфікаціях сторони узгоджують: найменування, номенклатуру, асортимент, маркування, кількість, ціну товару, а також умови і терміни поставки, порядок взаєморозрахунків.

Згідно з п. 1.3. договору ціна товару, зазначена в оформленій специфікації, зміні не підлягає.

Підписання постачальником специфікації засвідчує факт прийняття замовлення покупця на поставку товару до виконання. Узгоджена специфікація є невід`ємною частиною договору (п. 1.4. договору).

За правилами п. 3.1. договору покупець мав провести розрахунок за товар на підставі виставленого рахунку та (або) підписаної специфікації, шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника в наступному порядку: Передоплата у розмірі 50% від загальної вартості товару, узгодженої Сторонами у Специфікації, шляхом безготівкового переказу коштів, на поточний рахунок Постачальника.

Остаточний розрахунок у розмірі 50% від загальної вартості товару за Специфікацією, покупець здійснює на протязі 5-ти банківських днів з банківського дня наступного після отримання товару та підписання видаткової накладної, за відсутності претензій в тому числі й щодо якості та/або комплектності Товару.

Відповідно до п. 3.3. договору за домовленістю сторін умови і порядок розрахунків можуть бути переглянуті і обумовлені в Специфікаціях додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору.

Терміни та умови поставки товару вказуються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 4.1. та п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору про дату готовності товару до постачання постачальник повинен був письмово повідомляти покупця, але не пізніше ніж за 2 робочих дні до передбаченого терміну поставки товару.

Згідно з п. 6.2. договору товар вважається поставлений постачальником і прийнятий покупцем за якістю, за винятком прихованих недоліків товару, які не можна виявити при прийомі товару (візуальний огляд товару), після підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних.

Відповідно до п. 9.3. договору якщо постачальник не здійснить поставку товару в узгоджені строки на умовах цього Договору та /або не виконає взяті на себе зобов`язання, то він, на вимогу Покупця, сплачує штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,3% від вартості товару, по якому порушено зобов`язання, за кожен день прострочення виконання зобов`язання до повного його виконання.

Крім цього, згідно з пп. 9.3.1. договору встановлено, що у разі прострочення поставки товару більше ніж на п`ять календарних днів, постачальник, на вимогу покупця, сплачує Покупцю штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого в строк товару.

Відповідно до п. 9.6. договору за порушення грошового зобов`язання, передбаченого умовами п.п. 4.7., 4.12., 6.3., 10.4. даного Договору, постачальник сплачує штрафні санкції у вигляді пені в розмірі 0,3% від суми, яка підлягає поверненню, за кожен день прострочення до повного виконання своїх зобов`язань.

На виконання умов договору сторонами була складена та підписана специфікація № 2 від 24.03.2020 року до договору, в якій визначено найменування, асортимент, кількість, ціна товару, що мав бути поставлений відповідачем та терміни поставки. (а.с. 16).

Зі специфікації вбачається, що позивачем було замовлено для поставки картриджі фільтрувальні в наступній номенклатурі: Картридж фільтрувальний (250x300x1500, з байонетним замком) - 90 штук, вартістю 333 900,36 грн., в тому числі ПДВ.

Згідно з п. 6. специфікації № 2 покупець здійснює передплату (перший платіж) у розмірі 50% від загальної вартості товару, узгодженої сторонами у даній специфікації, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно платіжного доручення № 309 від 25.03.2020 року позивачем було перераховано на користь відповідача 166 950,18 грн. (передоплата). (а.с. 17).

Відповідно до п. 3 специфікації №2 термін поставки товару складає 50-т календарних днів і обчислюється з моменту передоплати.

Як зазначає позивач, відповідач не здійснив поставку товару у погоджений строк, при цьому відповідач надіслав позивачу лист №2605-1 від 26.05.2020 року «Щодо поставки картриджів фільтрувальних 2625174-000-440», у якому повідомив про затримку поставки товару внаслідок несприятливої економічної ситуації, яка склалась із-за глобальної пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19. Внаслідок чого стала не вигідним доставка товару авіа сполученням, як планував відповідач. Крім цього, відповідач повідомив, що доставка можлива морським транспортом і може зайняти від 40 до 55 календарних днів. (а.с. 18).

В подальшому, позивач листом №0106/03 від 01.06.2020 року повідомив відповідача про своє рішення відмовитись від поставки товару за специфікацією №2, термін якого порушений постачальником (відповідачем) та вимагав повернути протягом 3-х банківських днів з дати отримання даного листа сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 166 950, 18 грн. за товар, який не поставлено. (а.с. 20-21). Докази отримання відповідачем даного листа наявні в матеріалах справи. (а.с. 22-23).

У відповідь на вказаний вище лист відповідач листом №2206-4 від 22.06.2020 року повідомив, що здійснить повернення коштів згідно наступного графіку: 26.06.2020 року - 20 000,00 грн; 30.06.2020 року - 20 000,00 грн; 03.07.2020 року - 20 000,00 грн; 07.07.2020 року - 20 000,00 грн; 09.07.2020 року - 20 000,00 грн; 13.07.2020 року - 20 000, 00 грн; 16.07.2020 року - 20 000,00 грн; 20.07.2020 року - 20 000,00 грн. (а.с. 25).

Втім, як наголошує позивач, ніяких оплат зі сторони відповідача здійснено не було та враховуючи наведене, позивач звернувся до відповідача з претензією №0107/155 від 01.07.2020 року в якій вимагав сплатити нараховані штрафні санкції на підставі п. 9.3. та пп. 9.3.1. договору, а також повернути сплачені грошові кошти протягом трьох банківських днів з дати отримання даної претензії. (а.с. 27-29). Відповідач отримав вказану претензію 08.07.2020 року докази чого наявні в матеріалах справи. (а.с. 30-31).

21.07.2020 року, позивач враховуючи відсутність відповіді відповідача на претензію позивача направив на адресу ТОВ «Деріс Груп» повторну претензію №121/2021 в якій вимагав сплатити нараховані штрафні санкції на підставі п. 9.3. та пп. 9.3.1., п. 9.6. договору, а також протягом трьох банківських днів з лати отримання претензії сплачені в порядку передоплати грошові кошти. (а.с. 33-34). Відповідач отримав дану претензію 29.07.2020 року, докази чого наявні в матеріалах справи. (а.с. 35-36).

Отже, спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, а саме всупереч умовам договору, п. 3 специфікації №2 та надісланих позивачем вимог (листів, претензій) не здійснив поставки частково оплаченого товару, що стало наслідком звернення ТОВ "ЗАВОД ЕЛЕВАТОРНОГО ОБЛАДНАННЯ" з позовом до суду про стягнення з відповідача 166 950, 18 грн. основного боргу та 98 834, 51 грн. штрафних санкцій.

Місцевий господарський суд дійшов висновку щодо відсутності в матеріалах справи доказів поставки позивачу товару, визначеного у специфікації №2 до договору та доказів сплати відповідачем основного боргу та штрафних санкцій, при цьому суд першої інстанції задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір штрафних санкцій на 50%.

Звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач не оскаржує наявність у нього спірної заборгованості, однак вважає, що місцевий господарський суд надав не усім обставинам вірну оцінку, зокрема згідно рішення суду неустойка складає майже третину від основного боргу (29,14%), що свідчить про її не співрозмірність з основним боргом.

Однак, колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає такій доводи скаржника не обґрунтованими та безпідставними з огляду на викладене.

Згідно з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки. Господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені або штрафу, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 18.06.2019 у справі № 914/891/16.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі №904/1936/19, від 12.05.2020 у справі 910/9767/19, від 29.04.2020 у справі №917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Таким чином, застосування неустойки має здійснюватися з дотриманням принципу розумності та справедливості.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки господарським судом як поданим учасниками справи доказам та обставинам (якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій) так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення.

Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що відповідач з моменту надсилання позивачу листа №2206-4 від 22.06.2020 року в якому ТОВ «Деріс Груп» зобов`язався повернути грошові кошти у розмірі 166 950, 18 грн. відповідно до запропонованого відповідачем графіку до сьогоднішнього дня не здійснив жодного платежу, тобто відповідач навіть не виконав основного зобов`язання з повернення передоплати, яка не може впливати на фінансовий стан відповідача, оскільки казані грошові кошти були призначення на закупку товару, який відповідач не поставив.

Тобто, в даному випадку присутня недобросовісна поведінка відповідача, враховуючи будь-яке виконання основного зобов`язання доволі тривалий час, відповідач намагається уникнути штрафних санкцій, при цьому, що місцевий господарський суд зменшив розмір неустойки на 50%, що вже є великим зменшенням міри відповідальності за порушення виконання зобов`язання відповідачем.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76 - 79, 80, 269 ГПК України винятковості випадку, виходячи з інтересів сторін, важкого фінансового становища, погашення боргу.

Крім цього, зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Водночас, той факт, що ГПК України не встановлено такого застереження, не впливає на суть застосування судами терміну «виняткового випадку». У кожній конкретній справі суд має право, дослідивши правовідносини сторін, виходячи з конкретних обставин знайти (або не встановити таких) «виняткових обставин», тощо.

Як унормовано частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Разом з тим, оцінюючи обставини справи колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, укладаючи договір №0412/190 від 04.12.2020 року відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Враховуючи, що відповідач не навів причин неналежного виконання ним зобов`язання, не подав доказів скрутного фінансового становища, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції в достатній мірі зменшено міру відповідальності за порушення виконання зобов`язання відповідачем, а відповідачем в апеляційній інстанції вказаного не спростовано, з огляду на, що доводи апеляційної скарги щодо не надання місцевим господарським судом усім обставинам справи вірної оцінки є необґрунтованими та безпідставними.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕРІС ГРУП" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року у справі №910/15991/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року у справі № 910/15991/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 року у справі № 910/15991/20.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/15991/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 31.03.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко