ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/654/21

Суддя Д.Г.Заєць, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» б/н від 29.03.2021 року (вх. №93/21 від 29.03.2021 року) про забезпечення позову

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз», м. Київ

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, м. Київ

2. Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», с. Гора, Київська область

про визнання права на звільнення від орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати, зобов`язання провести зарахування надміру сплаченої орендної плати

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» б/н від 04.03.2021 року (вх. №650/21 від 05.03.2021) (далі позивач) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі відповідач 1) Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі відповідач 2) про визнання права на звільнення від орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати, зобов`язання провести зарахування надміру сплаченої орендної плати.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/654/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.04.2021 року.

Одночасно з пред`явленням позову позивачем - ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» до суду подано заяву про забезпечення позову б/н від 04.03.2021 року (вх. № 67/21 від 05.03.2021 року), у задоволенні якої ухвалою суду від 09.03.2021 року відмовлено.

До суду від позивача ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» повторно надійшла заява б/н від 29.03.2021 року (вх. №93/21 від 29.03.2021 року) про забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях вчиняти певні дії, зокрема, розривати (припиняти) в односторонньому порядку Договір оренди №2216 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за №102, який укладено між ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях) (далі Договір оренди), а також, відмовлятись від Договору оренди і вимагати повернення майна, яке є предметом цього договору; приймати рішення та/або будь-який інший документ про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди; направляти ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» повідомлення (листи, заяви тощо) про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди; вносити будь-які відомості до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини, щодо припинення Договору оренди та/або вчиняти будь-які інші дії, наслідком яких є припинення (розірвання, відмови від) Договору оренди.

В обґрунтування повторно поданої заяви про забезпечення, позивач зазначає, що новими обставинами, з якими заявник пов`язує необхідність забезпечення позову, є інформація, розміщена на сайті Фонду державного майна України, про те, що договори оренди державного майна, за якими накопичується заборгованість з орендної плати більше ніж за 3 місяці, припинятимуться в односторонньому порядку без звернення до суду. При цьому, позивача - ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» включено до переліку найбільших боржників зі сплати за оренду державного майна, який також розміщено на сайті Фонду державного майна України. Фонд державного майна України зазначає, що ним переглянуто підходи до взаємодії з орендарями державного майна, заборгованість з орендної плати яких складає три і більше місяців за договорами, укладеними до набуття чинності нових примірних договорів оренди (затверджені Кабінетом Міністрів 12.08.2020 року). Таке рішення Фонд ухвалив, виходячи з того, що протягом 2020 року збільшилась кількість договорів оренди державної нерухомості, за якими зафіксовано заборгованість за три та більше місяців. Тому, з метою захисту інтересів держави та недопущення накопичення заборгованості зі сплати за оренду державних активів у разі виникнення заборгованості з орендної плати за три місяці підряд Фонд одразу направлятиме боржникам повідомлення про одностороннє припинення договору оренди державного майна без попереднього звернення до суду. Відповідна інформація про припинені в такий спосіб договори буде внесена до публічного Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини. Для цілей офіційної звітності зазначені договори вважатимуться припиненими з моменту вручення повідомлення про відмову від договору орендарю і внесення відповідної інформації до зазначеного Реєстру відповідно до Інструкції щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та поверненням з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 №2049. Після внесення інформації до реєстру колишнім орендарям за припиненими договорами нараховуватиметься штрафна неустойка (замість заборгованості з орендної плати), у разі невчасного повернення майна з оренди. Інформація про найбільших боржників зі сплати орендної плати за оренду державного майна розміщена Фондом на його власних інформаційних ресурсах та доступна за посиланням - https://bit.ly/3vAa3zP.

При цьому, як зазначає заявник, згідно п. 2.1. Інструкції щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та поверненням з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 №2049, орендодавці протягом п`яти робочих днів з моменту настання події або прийняття рішення, що має наслідком припинення договору оренди державного майна розміщують копію рішення (або іншого документа, на підставі якого припинились орендні правовідносини) та інформацію про таке рішення або документ до Реєстру.

На думку заявника, сума нарахованої орендної плати за Договором оренди є спірною, а тому, не може вважатись заборгованістю.

Як вказує заявник, підпунктом 6 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530 (далі - Закон №530) передбачено, що на І період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - Постанова №611) на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 р. №786 здійснюється у розмірі 25% від суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3. Пунктом 2 зазначеного нормативного акту встановлено, що орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

Заявник вважає, що в період з 12.03.2020 по 16.03.2020 включно та з 22.06.2020 по 31.01.2021 включно ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» мало право на зменшення орендної плати за Договором оренди до 25%, а в період з 17.03.2020 по 21.06.2020 включно - на звільнення від сплати орендної плати на підставі законодавчих актів, вказаних вище. Однак, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за зазначені періоди нараховано орендну плату в повному обсязі, що підтверджується відповідними рахунками. Так, на думку заявника, через невиконання Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях та ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530 та Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», сума надмірно нарахованої орендної плати за Договором за період з 12.03.2020 по 31.01.2021 становить 18523025,31 грн., що стало підставою для звернення заявника до суду з позовом про визнання права на звільнення від орендної плати, зобов`язання провести перерахунок орендної плати та зарахування надмірних платежів із орендної плати в рахунок майбутніх платежів.

На думку заявника, рішення Фонду державного майна України про припинення в односторонньому порядку Договору оренди та включення заявника до переліку найбільших боржників зі сплати орендної плати за оренду державного майна, та як наслідок, реалізація Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях заходів щодо одностороннього припинення Договору оренди, унеможливить ефективний захист порушених прав, призведе до неможливості виконання рішення суду та відновлення порушених прав позивача. При цьому, заявник зазначає, що продовжує користуватись орендованим майном та сплачувати орендну плату, на підтвердження чого до матеріалів заяви надано рахунки-фактури, платіжні доручення та фіскальні чеки про оплату послуг протягом березня 2021 року.

За таких обставин, заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки, за наявності укладеного договору про закупівлю і його виконання неможливо буде виконати рішення суду та відновити порушені права позивача.

Частиною 1 ст. 140 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову б/н від 29.03.2021 року (вх. №93/21 від 29.03.2021 року) судом встановлено наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме: якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України передбачено, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У відповідності до ч. 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме: якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд зазначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів або забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заява про забезпечення позову є обґрунтованою із зазначенням адекватного засобу забезпечення позову, необхідного для забезпечення ефективного захисту. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник з обраними заявником заходами забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суд зазначає, що оскільки, позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, тому, в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18.

В поданій заяві про забезпечення позову містяться припущення заявника про існування загрози одностороннього припинення Договору оренди, оскільки, Фонд державного майна України прийняв рішення про те, що договори оренди, заборгованість за якими становить три та більше місяців мають припинятись в односторонньому порядку та включив заявника у перелік великих боржників з орендної плати за державне нерухоме майно.

Судом встановлено, що Договір оренди укладено сторонами на 10 років з 31.01.2019 до 30.01.2029. При цьому, як вказує заявник, з моменту введення на території України карантину, він сплачував орендну плату із урахуванням приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №530 та Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 р. №611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину», а тому, на його думку, він не має заборгованості за Договором оренди, в тому числі в розмірі, вказаному Фондом державного майна України, та включеному до переліку найбільших боржників зі сплати за оренду державного майна.

З урахуванням загальних принципів та вимог господарського судочинства, передбачених, зокрема, ч. 3 ст. 13 ГПК України та ст.74 ГПК України, згідно із якими, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вимог ст.ст.136, 139 ГПК України, обов`язковим є належне обґрунтування заяви про забезпечення позову, зокрема 1) доводами про необхідність забезпечення позову та які саме фактичні обставини та яким саме чином суттєво перешкоджатимуть чи будуть унеможливлювати, при прийнятті судом рішення про задоволення позову, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, у разі невжиття заходів забезпечення позову, та 2) доказами, на підтвердження вказаних обставин.

Матеріалами, доданими до заяви, підтверджується, що згідно інформації, розміщеної на веб-сайті Фонду державного майна України, Фонд державного майна України з метою захисту інтересів держави та недопущення накопичення заборгованості зі сплати за оренду державних активів у разі виникнення заборгованості з орендної плати за три місяці поспіль не звертатиметься до суду, а одразу направлятиме боржникам повідомлення про одностороннє припинення договору оренди. В такому випадку, договір оренди буде вважатись розірваним з моменту отримання наймачем повідомлення про відмову від договору (ч. 2 ст. 782 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності (ст.6 Закону України «Про Фонд державного майна України»),

Прийняття Фондом державного майна України рішення про припинення договорів оренди, заборгованість за якими становить три та більше місяців, а також, включення заявника до переліку найбільших боржників зі сплати за оренду державного майна підтверджують намір та реальну можливість розірвання Договору оренди в односторонньому порядку. Наслідком направлення заявнику повідомлення про відмову від Договору оренди та отримання такого повідомлення заявником буде розірвання Договору оренди, що виключатиме ефективний захист прав заявника та потребуватиме додаткового звернення до суду за відновленням порушених прав. За таких обставин суд вважає обґрунтованим припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист прав за заявника, що є предметом позову.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, на яких наполягає позивач, є співмірними та адекватними з позовними вимогами, оскільки, останні стосуються звільнення від орендної плати та зменшення її розміру, тобто, правомірності нарахування орендної плати, несплата якої у розмірі, нарахованому заявнику, надає орендодавцю можливість застосовувати до позивача заходи, передбачені ст. 782 ЦК України. З метою недопущення негативних наслідків для позивача у разі нездійснення сплати орендної плати у розмірі, визначеному балансоутримувачем майна, у вигляді розірвання Договору оренди, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

На думку суду, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки, позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, а також, фактично буде позбавлений можливості здійснення господарської діяльності із використанням орендованого майна, що фактично нівелює можливість захисту прав і інтересів позивача. При цьому, вжиття заявлених у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює вирішення спору по суті, оскільки, спрямоване виключно на збереження існуючого статусу заявника, як орендаря державного майна до вирішення спору у даній справі. Водночас, питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При цьому, заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях вчиняти дії, а саме: розривати (припиняти) в односторонньому порядку та/або відмовлятись від Договору оренди, приймати рішення та/або будь-який інший документ про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди, направляти повідомлення (листи, заяви тощо) про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди, вносити будь-які відомості до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини, щодо припинення Договору оренди та/або вчиняти будь-які інші дії, наслідком яких є припинення (розірвання) Договору оренди.

Суд вважє, що такі заходи забезпечення позову як заборона направляти повідомлення (листи, заяви тощо) про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди, заборона вносити будь-які відомості до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини, щодо припинення Договору оренди та/або вчиняти будь-які інші дії, наслідком яких є припинення (розірвання) Договору оренди, охоплюються іншими заходами забезпечення позову, про які просить заявник, зокрема, забороною розривати (припиняти) в односторонньому порядку Договір оренди.

За змістом норм Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки, питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що у вжитті заходів забезпечення позову шляхом заборони направляти повідомлення (листи, заяви тощо) про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди, заборони вносити будь-які відомості до Реєстру рішень і інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини, щодо припинення Договору оренди та/або вчиняти будь-які інші дії, наслідком яких є припинення (розірвання) Договору оренди, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, суд дійшов висновку, що обрані позивачем заходи забезпечення позову є співмірним і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечують збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігають порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі, а тому, заява ТОВ «Преміум Авіа Солюшнз» про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, зважаючи на доведеність та обґрунтованість, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» б/н від 29.03.2021 року (вх. №93/21 від 29.03.2021 року) про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Заборонити Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50, ) вчиняти дії, а саме:

- розривати (припиняти) в односторонньому порядку Договір оренди №2216 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за №102, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, а також, відмовлятись від Договору оренди №2216 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за №102, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях і вимагати повернення майна, яке є предметом цього договору;

- приймати рішення та/або будь-який інший документ про відмову (розірвання, припинення) від Договору оренди №2216 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 31.01.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. та зареєстрований в реєстрі за №102, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

3. В задоволенні іншої частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» про забезпечення позову відмовити.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Авіа Солюшнз» (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 172-Б, офіс 209, )

Боржник 1: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, м. Київ, проспект Голосіївський, буд. 50, )

Боржник 2: Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., с. Гора, вул. Бориспіль-7, ).

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», дана ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення вказаної ухвали до виконання до 31.03.2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту її складення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.Г. Заєць