Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1411/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Лівак Т.О., ордер серія ВІ №1026269 від 26.11.2020,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Володарсько-Волинський льонозавод" (с.Рижани, Хорошівський район, Житомирська область)

до Товариства з обмеженою відповдальністю "ТВК-Агро" (с.Рижани, Хорошівський район, Житомирська область)

про виселення з нежитлового приміщення.

Приватне акціонерне товариство "Володарсько-Волинський льонозавод" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-Агро" про виселення товариства з обмеженою відповідальністю "TBK-Агро" із займаного нежитлового приміщення загальною площею 627,6кв.м. (частини головного виробничого корпусу "Тамбур", №3-1 літера А-1), що знаходиться за адресою: 12122, Житомирська область, Хорошівський район, село Рижани, вулиця Заводська, будинок 1.

Ухвалою суду від 08.12.2020 прийнято зазначену позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Розгляд справи в підготовчому засіданні неодноразово відкладався.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.03.2021 закрито підготовче провадження у справі №906/1411/20 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26.03.2021.

У зв`язку з перебуванням 26.03.2021 судді Кравець С.Г. у відрядженні, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.03.2021

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала для огляду оригінал договору оренди нежитлового приміщення (Головного виробничого корпусу - Тамбур) від 01.11.2016 та просила не враховувати під час вирішення спору додаткову угоду №1 від 30.10.2018, надану відповідачем.

Відповідач уповноваженого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с.151, 153-154). У відзиві на позов та в запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву відповідач просив у позові відмовити (а.с.84-86, 133-135).

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать про те, що 01.11.2016 між Публічним акціонерним товариством "Володарсько-Волинський льонозавод" (позивач/орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК-Агро" (відповідач/орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (Головного виробничого корпусу - Тамбур), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язався передати орендареві у строкове платне користування нежитлове приміщення (частини головного виробничого корпусу "Тамбур" загальною площею - 627,6кв.м., №3-1 літера А-1), що визначене у цьому договорі (надалі іменується "приміщення"), та зобов`язався сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.1.2, п.1.3 договору, приміщення, що орендується знаходиться на території Публічного акціонерним товариством "Володарсько-Волинський льонозавод" за адресою: 12122, Житомирська область, Хорошівський район, село Рижани, вулиця Заводська, 1. Загальна площа приміщення, що орендується: 627,6кв.м.

Відповідно до п.п.3.1.,3.2. договору, приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання цього договору. У момент підписання акту прийому-передачі орендодавець передає орендарю ключі від приміщення, що орендується.

Відповідно до п.4.1. договору, строк оренди приміщення, що орендується складає 24 (двадцять чотири) місяці з моменту прийняття приміщення, що орендується за актом приймання передачі.

На виконання умов 3.1, 4.1., сторонами 01.11.2016 підписано акт приймання-передачі в оренду нежитлового приміщення (Головного виробничого корпусу - Тамбур), що є предметом договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2016 (а.с.47).

Згідно п. 10.3 договору, строк дії договору починає свій перебіг з 01.10.2016 та закінчується 01.11.2018.

Відповідно до абз.8 п.7.1. договору, орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

У позові позивач посилається на те, що договір оренди припинив свою дію 01.11.2018. Зазначає, що на листи позивача з вимогами про повернення майна відповідач не реагує, займане приміщення не звільняє, у зв`язку з чим ПАТ "Володарсько-Волинський льонозавод" просить виселити відповідача з орендованого приміщення.

В якості правових підстав позову зазначає ст.391, 629, 759, 763, 785 Цивільного кодексу України, ст.283, 284, 291 Господарського кодексу України.

Матеріалами справи також підтверджується, що Публічне акціонерне товариство "Володарсько-Волинський льонозавод" було перейменоване в Приватне акціонерне товариство "Володарсько-Волинський льонозавод" (рішення загальних зборів акціонерів від 30.10.2020). Державну реєстрацію зміни найменування юридичної особи проведено 09.11.2020 (а.с.12-41).

Відповідач у відзиві на позов посилається на те, що згідно додаткової угоди №1 від 30.10.2018 до договору оренди нежитлових приміщень (Головного виробничого корпусу - Тамбур) від 01.11.2016, п.4.1 змінено у новій редакції: "Строк оренди приміщень встановлюється з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення та діє до 29.02.2020". Зазначає, що після 29.02.2020 відповідач продовжує оренду приміщень; протягом одного місяця від позивача на адресу відповідача будь-яких листів про розторгнення договору оренди не надходило; орендні платежі відповідач сплачує, а тому посилаючись на приписи ст.764 ЦК України, вважає, що договір оренди є поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. У зв`язку з чим відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1, 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України і статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди нежитлового приміщення (Головного виробничого корпусу - Тамбур) від 01.11.2016 (а.с.155-157).

За правовою природою, укладений між сторонами договір, є договором оренди.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Факт приймання-передачі майна в оренду підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі орендованого нерухомого майна (а.с.47).

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 1 статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.4 ст.284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно п.4.1. договору строк оренди приміщень, що орендуються, складає 24 місяці з моменту прийняття приміщень, що орендуються, за актом прийому-передачі.

За умовами п.10.2, 10.3 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та закінчується 01.11.2018 року.

В матеріалах справи наявна фотокопія додаткової угоди №1 від 30.09.2018 до договору оренди нежитлових приміщень (Головного виробничого корпусу - Тамбур) від 01.11.2016 в якій зазначено, що сторони продовжили термін дії договору до 29.02.2020 (а.с.89). Оригіналу вказаної додаткової угоди відповідачем для огляду суду не надано.

Відповідач у відзиві вказує, що умови даної додаткової угоди погоджено сторонами, а тому договір діє до 29.02.2020. Крім того, відповідач зазначає, що позивач протягом місяця після закінчення строку дії договору не надіслав відповідачу листа про припинення дії договору, а тому строк дії договору продовжено.

В свою чергу, позивач у відповіді на відзив наголошує, що у позивача відсутній підписаний зі сторони відповідача оригінальний примірник додаткової угоди від 30.10.2018. Вказує, що позивач не надавав оригінального примірника цієї додаткової угоди для відповідача, а лише вперше 04.03.2020 на електронну пошту відповідача було надіслано скан-копію (а.с.119-120). Звертає увагу, що 03.06.2020 бухгалтер ОСОБА_1 (бухгалтер як і позивача, так і відповідача) з своєї електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 просила позивача надати оригінальні примірники додаткових угод для приведення в порядок бухгалтерських документів. Зазначає, що договором не передбачено можливості узгоджувати документи через електронні адреси та надавати таким документам юридичну силу.

Суд зазначає, що пунктом 11.3 договору оренди від 01.11.2016 передбачено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони укладені (складені) у тій самій формі, що й цей договір.

Для огляду в судовому засіданні 29.03.2021 представником позивача надано оригінал договору оренди нежитлових приміщень від 01.11.2016 з мокрими відтисками печаток та підписами безпосередньо представників сторін.

Отже, додаткові угоди до договору матимуть юридичну силу лише у випадку підписання їх безпосередньо представниками сторін та скріплення мокрими печатками товариств у письмовому, а не електронному вигляді.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що додаткова угода №1 до договору оренди нежитлових приміщень (Головного виробничого корпусу - Тамбур) від 30.10.2018 укладена в тій самій формі, що і договір від 01.11.2016, оскільки сторонами до справи не надано оригіналу додаткової угоди з мокрими печатками та підписами сторін, а лише фотокопію такої угоди. В свою чергу позивач вказує, що не надавав відповідачу примірник додаткової угоди з мокрими відтисками печатки та підписом керівника позивача.

Враховуючи наведене суд вважає додаткову угоду №1 від 30.09.2018 неукладеною.

Частина 4 статті 284 ГК України передбачає, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, для продовження дії договору оренди на підставі ч.2 ст.284 ГК України необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору, у встановлений строк, про припинення або зміну умов договору.

Норма частини 4 статті 284 ГК України не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом.

Отже, особа яка не бажає продовжувати дію договору, може повідомити про це іншу сторону як протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору так і до закінчення його строку дії, направивши на адресу іншої сторони відповідного листа (заяву, телеграму, факсограму тощо), зі змісту якого має чітко вбачатись волевиявлення щодо небажання продовження дії договору.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №906/745/18, від 22.10.2019 у справі №910/3705/19.

Позивач листом від 01.10.2018 за №301018 повідомив відповідача про закінчення 01.11.2018 дії договору оренди від 01.11.2016 та те, що надалі продовжувати дію договору оренди він не має наміру, у зв`язку з чим просив до 01.11.2018 оплатити всі платежі, підписати акт прийому-передачі приміщення, який додається до листа та передати приміщення (а.с.49). Вказаний лист надіслано відповідачу 01.10.2018 (докази а.с. 51).

Листом від 30.11.2018 за №11/2018, який відповідачу було надіслано 03.12.2018 разом з актом повернення майна, позивач також повідомляв відповідача, що не має наміру надалі продовжувати договір оренди від 01.11.2016 у зв`язку з чим вимагав звільнити орендоване приміщення (а.с.52-53, докази надіслання а.с.54).

Також, 02.07.2019 позивач надіслав відповідачу листа від 01.07.2019 за №01/07 разом з актом повернення майна з оренди, проектом договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2018, в якому посилаючись на закінчення строку дії договору від 01.11.2016, пропонував підписати договір оренди нежитлового приміщення від 01.11.2018 на нових умовах та погасити всю заборгованість протягом 20 календарних днів з моменту отримання даного листа (а.с.55-60, докази надіслання а.с.61). В даному листі також зазначено, що у випадку ігнорування даного листа або відмови від договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2018 позивач вимагає негайно звільнити приміщення протягом 10 календарних днів з моменту отримання цього листа з відшкодуванням збитків за період з 01.11.2018 до моменту звільнення приміщення.

Зі змісту вказаних листів вбачається, що орендодавцем було чітко висловлено орендарю позицію про відсутність волі для продовження орендних відносин, тобто, висловлено заперечення щодо поновлення договору на новий строк на тих самих умовах у розумінні ст.764 Цивільного кодексу України, що виключає можливість поновлення договору оренди від 01.11.2016, укладеного між сторонами після 01.11.2018.

Отже, ПАТ "Володарсько-Волинський льонозавод" в період дії договору оренди та після закінчення його дії зверталося до ТОВ "ТВК-Агро" з листами в яких повідомляло про небажання продовжувати договірні відносини, припинення договору з 01.11.2018 та заявило вимогу про повернення орендованого майна, а тому зважаючи на приписи ч.4 ст.284 ГК України та ст.764 ЦК України, суд вважає строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2016 є таким, що припинився 01.11.2018 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічна норма узгоджена сторонами у абзаці 8 пункту 7.1 договору, відповідно до якого, орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване приміщення та майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем майна за договором від 01.11.2016, строк дії якого закінчився, зокрема, в матеріалах справи відсутній підписаний сторонами акт приймання-передачі (повернення) орендованого нежитлового приміщення позивачу.

Відповідач не заперечує факту неповернення орендованого майна, оскільки посилається на продовження його дії на підставі ст.764 ЦК України. Також до матеріалів справи додано копії платіжних доручень за період з квітня 2020 року по листопад 2020 року про сплату орендних платежів (а.с.90-96).

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлення судом факту закінчення строку дії договору оренди та обов`язок орендаря повернути майно орендодавцю після закінчення дії договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Володарсько-Волинський льонозавод" про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "TBK-Агро" із займаного нежитлового приміщення загальною площею 627,6кв.м. (частини головного виробничого корпусу "Тамбур", №3-1 літера А-1), що знаходиться за адресою: 12122, Житомирська область, Хорошівський район, село Рижани, вулиця Заводська, будинок 1, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування нежитловим приміщенням за договором оренди, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення такої особи.

Отже, у випадку невиконання орендарем обов`язку з повернення орендованого майна виселення є ефективним способом захисту, оскільки, передбачає реальне відновлення порушеного права, так як виконання рішення суду про виселення з нерухомого майна не залежить від волевиявлення відповідача.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність користування нежитловими приміщеннями після припинення договору оренди.

Враховуючи наведене, позов Приватного акціонерного товариства "Володарсько-Волинський льонозавод" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 2102,00грн.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "ТВК-Агро" (12122, Житомирська область, Хорошівський район, с.Рижани, вул.Заводська, будинок 1, ідентифікаційний код 35622584) із займаного нежитлового приміщення загальною площею - 627,6кв.м. (частини головного виробничого корпусу "Тамбур", №3-1 Літера А-1), що знаходиться за адресою: 12122, Житомирська область, Хорошівський район, с.Рижани, вул.Заводська, будинок 1.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК-Агро" (12122, Житомирська область, Хорошівський район, с.Рижани, вул.Заводська, будинок 1, ідентифікаційний код 35622584) на користь Приватного акціонерного товариства "Володарсько-Волинський льонозавод" (12122, Житомирська обл., Хорошівський район, с.Рижани, вул.Заводська, буд.1, ідентифікаційний код 00306012):

- 2102,00грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 30.03.21

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - в справу,

2 - позивачу (рек.) та на електронну пошту адвокату Лівак Т.О.: ІНФОРМАЦІЯ_2

3 - відповідачу (рек. з пов.) та на електронну адресу: