РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2021Справа № 910/15815/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Свириденко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд»

до 1. Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

2. Приватного акціонерного товариства «Факел»

3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

про визнання недійсною угоди та визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню

Представники учасників справи:

від позивача: Турчанінов І.Ю., Каукалова І.А.;

від відповідача 1: Трегубова А.В.;

від відповідача 2: Демидас Д.А.;

від відповідача 3: Горбач А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» з вимогами до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Приватного акціонерного товариства «Факел» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання недійсною Угоди №-D від 18.12.2019 та визнання банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 такою, що не підлягає виконанню.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що Угода №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 є нікчемною та порушує права банку. Крім того, позивач пояснив, що з метою перевірки підстав вимоги відповідача 1 щодо сплати за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 він звернувся до принципала - Приватного акціонерного товариства «Факел», та останнє повідомило банк про те, що саме відповідач 1 допустив прострочення сплати грошових коштів на користь відповідача 2. Більш того, принципал повністю виконав свої зобов`язання за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019, але прийняття робіт затягується не з його вини.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 позовну заяву Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 21.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15815/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

27.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що оспорювана угода - Угода №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 була укладена між сторонами саме на виконання постанов Кабінету Міністрів України №840 від18.09.2019 та №942 від 15.11.2019, а не в супереч їм.

При цьому, датою відступлення права вимоги є дата підписання новим замовником акту приймання-передачі державного майна, який був підписаний 01.01.2020.

Також, відповідач 1 зауважив, що підрядник за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019 (принципал за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019) не виконав у встановлені договором строки весь комплекс робіт, у зв`язку з чим відповідач 1 і звернувся до позивача із вимогою щодо сплати грошових коштів за гарантією.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 23.12.2020.

03.12.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача 3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що обставини укладення Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 жодним чином не пов`язані з порушенням публічного порядку.

08.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

21.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла змінена позовна заява (збільшення позовних вимог), в якій позивач просив суд:

1) визнати недійсною Угоду №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019;

2) визнати нікчемним Договір № на виконання робіт від 03.01.2019;

3) визнати недійсною Банківську гарантію №71.00.008000-1 від 09.12.2019;

4) визнати такою, що не підлягає виконанню Банківську гарантію №71.00.008000-1 від 09.12.2019;

5) зобов`язати Акціонерне товариство «Укртрансгаз» повернути оригінал Банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019.

Вимоги про визнання нікчемним Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 обгрунтовані тим, що в супереч вимогам ст. 10 Закону України «Про публічні закупівлі» повідомлення відповідача 1 про внесення змін до договору закупівлі містить неправдиві відомості.

Вимоги позивача про визнання недійсною Банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 обгрунтована тим, що вона була видана після закінчення строку дії Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 (строк дії договору закінчився 08.11.2019, тоді як нова редакція гарантії видана 09.12.2019.

Вимога про зобов`язання повернути банківську гарантію обґрунтована тим, що п. 2 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про публічні закупівлі» прямо передбачає повернення замовником забезпечення виконання договору про закупівлі за рішенням суду у випадку визнання договору закупівлі нікчемним.

Підготовче засідання, призначене на 23.12.2020, не відбулося зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

29.12.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, який суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/15815/20 призначено на 10.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 змінену позовну заяву (збільшення позовних вимог) Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» повернуто позивачу.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.03.2021.

05.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові письмової пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Крім того, 05.03.2021 позивачем подано клопотання про витребування доказів та клопотання про надання додаткового строку для витребування доказів.

У судовому засіданні 09.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про задоволення клопотання позивача про продовження процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів та відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 09.03.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 23.03.2021.

Представники позивача у судовому засіданні 23.03.2021 надали усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представники відповідачів 1, 2, 3 у судовому засіданні 23.03.2021 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 23.03.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Факел» (підрядник) укладено Договір № на виконання робіт, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору Ремонт систем одоризації газу на ГРС УМГ «Черкаситрансгаз» (Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва), а замовник зобов`язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Відповідно до п. 1.2 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 обсяги виконання робіт визначаються згідно з локальними кошторисами, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 ціна цього договору складає 20934539,51 грн.

Строк виконання робіт за цим договором визначається згідно з Графіком виконання робіт (Додаток №24), що є невід`ємною частиною договору (п. 5.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019).

У п. 8.7 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 зазначено, що виконання підрядником зобов`язань згідно з цим договором додатково забезпечується банківською гарантією, яка надається не пізніше дати укладення даного договору та згідно з умовами і в порядку, визначених тендерною документацією замовника, згідно з оголошенням про проведення процедури закупівлі №UA-2018-11-12-001608-b, оприлюдненого на веб-порталі уповноваженого органу 12.11.2018 на суму 1046726,98 грн, що становить 5% від ціни даного договору.

Згідно з п. 8.7.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 у разі невиконання чи неналежного виконання підрядником взятих на себе зобов`язань згідно з договором замовник має право вимоги до гаранта про сплату грошової суми, відповідно до виданої ним банківської гарантії.

Відповідно до п. 12.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом 310 календарних днів, а в частині гарантійних зобов`язань підрядника - до повного їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 Цивільного кодексу України).

03.01.2019 Акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» (гарантом) видано Банківську гарантію №71.00.008000, якою надано бенефіціару (Акціонерному товариству «Укртрансгаз») безвідкличну та безумовну гарантію та приймає на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару вказану ним у вимогах суму, яка не перевищує 1046726,98 грн, протягом 5-ти банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара про сплату коштів за гарантією (вимога), без необхідності обґрунтувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

Вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути надана на бланку бенефіціара та має містити:

- посилання на номер і дату цієї гарантії;

- повідомлення про невиконання/неналежне виконання принципалом (Приватним акціонерним товариством «Факел») зобов`язань за договором, забезпечення цією гарантією;

- підписи уповноважених осіб бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара;

- платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.

Будь-які інші обгрунтування вимог бенефіціара виключаються.

Усі виплати мають бути виконані гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень принципала або будь-якої третьої сторони та виконані таким чином, щоб будь-які витрати, утримання, комісії не стягувалися за рахунок бенефіціара.

Строк дії гарантії - до 20.12.2019 включно, і будь-яка вимога за гарантією має бути отримана гарантом не пізніше 17-00 години за Київським часом цієї дати.

У Банківській гарантії №71.00.008000 від 03.01.2019 зазначено, що вона видана на користь бенефіццара і права вимоги по ній не можуть бути передані третій особі без попередньої письмової згоди гаранта.

09.12.2019 банком викладено Банківську гарантію №71.00.008000 від 03.01.2019 у новій редакції - в редакції Банківської гарантії №71.00.008000-1.

У Банківській гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 зазначено, що нею надано бенефіціару (Акціонерному товариству «Укртрансгаз») безвідкличну та безумовну гарантію та приймає на себе безвідкличне і безумовне зобов`язання сплатити бенефіціару вказану ним у вимогах суму, яка не перевищує 1046726,98 грн, протягом 5-ти банківських днів після одержання письмової вимоги бенефіціара про сплату коштів за гарантією (вимога), без необхідності обґрунтувати свою вимогу, без подання будь-яких інших документів, крім вимоги, або виконання будь-яких інших умов.

Вимога бенефіціара про здійснення виплати має бути надана на бланку бенефіціара та має містити:

- посилання на номер і дату цієї гарантії;

- повідомлення про невиконання/неналежне виконання принципалом (Приватним акціонерним товариством «Факел») зобов`язань за договором, забезпечення цією гарантією;

- підписи уповноважених осіб бенефіціара та відбиток печатки бенефіціара;

- платіжні реквізити для перерахування суми, що вимагається до сплати за гарантією.

Будь-які інші обгрунтування вимог бенефіціара виключаються.

Усі виплати мають бути виконані гарантом на користь бенефіціара незалежно від будь-яких заперечень принципала або будь-якої третьої сторони та виконані таким чином, щоб будь-які витрати, утримання, комісії не стягувалися за рахунок бенефіціара.

Строк дії гарантії - до 26.12.2019 включно, і будь-яка вимога за гарантією має бути отримана гарантом не пізніше 17-00 години за Київським часом цієї дати.

У Банківській гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 зазначено, що вона видана на користь бенефіццара і права вимоги по ній не можуть бути передані третій особі без попередньої письмової згоди гаранта.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу» від 14.11.2019 встановлено, що з метою виконання встановлених Законом України «Про ринок природного газу» вимог по відокремленню та незалежності оператора газотранспортної системи у зобов`язаннях, що виникли на підставі договорів, укладених за результатом процедур закупівель товарів, робіт і послуг, проведених замовником, який припинив здійснення діяльності з транспортування природного газу у зв`язку з виконанням вимог про відокремлення та незалежність оператора газотранспортної системи, може одноразово здійснюватися заміна сторони, за умови, що новий замовник був сертифікований уповноваженим органом відповідно до вимог закону про відокремлення і незалежність та продовжує здійснювати відповідний вид господарської діяльності замість такого замовника. Заміна сторони у таких зобов`язаннях здійснюється у порядку, встановленому нормами Цивільного кодексу України.

Встановлено, що протягом шести місяців з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу» замовник, який буде здійснювати або здійснює діяльність з транспортування природного газу, має право без застосування передбачених цим Законом процедур закупівель укладати договори про закупівлю товарів і послуг з юридичною особою, яка буде припиняти або припинила здійснення діяльності з транспортування природного газу у зв`язку з виконанням вимог про відокремлення та незалежність оператора газотранспортної системи, якщо закупівля таких товарів чи послуг необхідна для забезпечення безперервного функціонування об`єктів газотранспортної системи України.

Пунктом 11 Плану заходів з виконання вимог щодо відокремлення і незалежності оператора газотранспортної системи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 №840, забезпечено передачу від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг, що необхідні для забезпечення безперервного функціонування об`єктів газотранспортної системи, а також здійснення станом на 1 січня 2020 р. заміни сторони у зобов`язаннях за такими договорами в установленому Цивільним кодексом України порядку.

Відповідно до п. 12 Плану заходів вирішено забезпечити передачу матеріальних цінностей державного резерву, закріплених за Акціонерним товариством «Укртрансгаз», до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

18.12.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (первісний замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (новий замовник) та Приватним акціонерним товариством «Факел» (сторона 3) укладено Угоду №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, відповідно до умов якого сторони домовились замінити сторону - Акціонерне товариство «Укртрансгаз» у зобов`язанні, яке виникло з Договору № на виконання робіт від 03.01.2019, на нову сторону - Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

Відповідно до п. 2 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 датою відступлення права вимоги за зобов`язанням сторони визначають дату підписання Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» акту приймання-передачі державного майна газотранспортної системи, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубами, про новий замовник повинен письмово повідомити сторону 3 не пізніше 5-ти робочих днів з дати підписання цього акту.

Згідно з п. 3 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 до нового замовника не переходять права первісного замовника до сторони 3 в частині грошових зобов`язань сторони 3 зі сплати пені та штрафів за порушення строків виконання стороною 3 зобов`язання, якщо таке порушення з боку сторони 3 мало місце до дати відступлення прав вимоги за зобов`язанням. Первісний замовник повинен у строк до 30 календарних днів з дати відступлення права вимоги за зобов`язанням передати новому замовнику оригінал договору.

За цією угодою сторони домовились, що первісний замовник не переводить на нового замовника заборгованість перед стороною 3, яка могла існувати або існувала у первісного замовника перед стороною 3 на момент укладення цієї угоди, або виникла у первісного замовника перед стороною 3 після укладення угоди та до дати відступлення прав вимоги за зобов`язанням (п. 4 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019).

Згідно з п. 5 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 за цією угодою сторони домовились, що у разі наявності банківської гарантії забезпечення виконання договору новий замовник з моменту надання згоди банку-гаранта отримує всі права первісного замовника за банківською гарантією, які існували на момент переходу таких прав, крім прав вимоги, зазначених в абз. 2 цього пункту угоди. До нового замовника не переходять права вимоги первісного замовника за банківською гарантією в частині, в якій первісним замовником було пред`явлено грошові вимоги до банку-гаранта за такою банківською гарантією. Про відступлення права вимоги за договором та для отримання згоди від банку-гаранта сторона 3 зобов`язана у строк до 30 календарних днів з дати відступлення права вимоги за зобов`язанням письмово повідомити банк-гарант.

Судом встановлено, що 18.12.2019 Акціонерне товариство «Укртрансгаз» направило до Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» письмову вимогу від 18.12.2019 за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 на суму 1046726,98 грн.

З листа Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» вих. №1865/1 від 28.12.2019 вбачається, що вказана вимога була отримана позивачем 23.12.2019.

У вказаному листі позивач повідомив відповідача 1 про те, що банк для перевірки достовірності вимоги звернувся до принципала (Приватного акціонерного товариства «Факел») та отримав відповідь про те, що принципал належним чином виконав умови Договору № на виконання робіт від 03.01.2019, що підтверджується актами виконаних робіт.

За таких обставин, банк відмовив банефіціару (Акціонерному товариству «Укртрансгаз») в задоволенні вимоги, оскільки, на думку банку, вимоги бенефіціара є безпідставними та недостовірними.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач у позовній заяві вказує на те, що Угода №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 є нікчемною та порушує права банку.

Зокрема, позивач вказує, що у відповідача 1 (Акціонерного товариства «Укртрансгаз») відсутній статус замовника і бенефіціара за договором про закупівлю та за Законом України «Про публічні закупівлі» на підставі п. 11 Постанови КМУ від 18.09.2019 №840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи». При цьому, пунктом 5.9 Умов договору про передачу на праві господарського відання державного майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 №942, передбачено, що користувач не має права відчужувати майно і не має права передавати всі або частину своїх прав чи право вимоги за цим договором будь-якій третій особі.

Також, позивач зазначає, що Акціонерне товариство «Укртрансгаз» є третьою особою в розумінні постанови КМУ №942, а відтак в частині «залишення собі» права вимоги за банківською гарантією, права вимоги пені та штрафів за порушення строків виконання зобов`язань стороною 3 (Приватним акціонерним товариством «Факел»), заборгованості перед стороною 3, яка могла існувати або існувала у первісного замовника перед стороною 3 після укладення угоди та до дати відступлення права вимоги за зобов`язанням сторони цієї Угоди (відповідачі у справі) фактично «обійшли» окремі положення Умов, затверджених Постановою КМУ №942.

Позивач зазначає, що відповідач 1 у зв`язку з прийняттям постанов КМУ №840 від 18.09.2019 та №942 від 15.11.2019 втратив статус замовника за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019, за яким банком надавалась гарантія.

Оскільки, за твердженням позивача, відповідачі уклали Угоду №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 всупереч вимогам, що встановлені у постанові КМУ №942, з метою не виконувати положення цієї постанови, діяти в обхід її вимогам та безпідставно вимагати кошти у тому числі від банку позивача начебто згідно з умовами виданої банківської гарантії, що свідчить про те, що укладена угода є такою, що порушує публічний порядок та є нікчемною, звертаючись з даним позовом до суду позивач просить суд визнати недійсною Угоду №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019.

Крім того, позивач пояснив, що з метою перевірки підстав вимоги відповідача 1 щодо сплати за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 він звернувся до принципала - Приватного акціонерного товариства «Факел», та останнє повідомило банк про те, що саме відповідач 1 допустив прострочення сплати грошових коштів на користь відповідача 2. Більш того, принципал повністю виконав свої зобов`язання за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019, але прийняття робіт затягується не з його вини.

З огляду на викладені обставини, позивач у позовній заяві також просив суд визнати такою, що не підлягає виконанню, Банківську гарантію №71.00.008000-1 від 09.12.2019.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі вказують на те, що оспорювана угода - Угода №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 була укладена між сторонами саме на виконання постанов Кабінету Міністрів України №840 від18.09.2019 та №942 від 15.11.2019, а не в супереч їм.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 74, статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Необхідно відзначити, що обов`язок доказування треба розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має на меті усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Відповідно до приписів ст.228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст.14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ст.228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсною Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частина друга статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин Цивільний кодекс України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 Цивільного кодексу України).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

Виходячи зі змісту приписів статей 15, 16, 215 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист, в тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та може виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Правова позиція щодо застосування названих норм матеріального права, викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16.

Відтак, договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, суд повинен враховувати, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Близька за змістом правова позиція щодо обґрунтування порушеного права викладена у мотивувальній частині постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №9901/14/20 (пункт 19), від 15.04.2020 у справі №9901/580/19 (пункт 21), від 11.03.2020 у справі №9901/590/19 (пункт 16) та у постановах Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №820/3018/17 (абзац 27), від 13.05.2020 у справі №826/12446/18 (пункт 38).

При цьому, у постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 зазначено, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

У постанові Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи на виключних засадах відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання в належному стані та розвиток, включаючи нове будівництво та реконструкцію, газотранспортної системи з метою задоволення очікуваного попиту суб`єктів ринку природного газу на послуги транспортування природного газу, враховуючи поступовий розвиток ринку природного газу.

Пунктами 1 - 6 Порядку передачі на праві господарського відання об`єктів права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, затвердженого Постановою №942 (далі - Порядок), встановлено, що цей Порядок визначає процедуру передачі на праві господарського відання об`єктів права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, суб`єкту господарювання.

Об`єктами передачі згідно з цим Порядком є об`єкти права державної власності, що використовуються у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - об`єкти).

Передача об`єктів здійснюється на підставі рішення Кабінету Міністрів України та відповідно до договору, що укладається між суб`єктом управління об`єктами та суб`єктом господарювання на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Передача об`єктів здійснюється шляхом підписання акта приймання-передачі об`єктів за формою згідно з додатком.

Акт приймання-передачі об`єктів складається у семи оригінальних примірниках та підписується уповноваженими особами АТ «Укртрансгаз» та ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за погодженням з уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України», Фонду державного майна, Мінекономіки, Мінфіну та Мінекоенерго (Міненерговугілля).

До акта приймання-передачі об`єктів додається:

перелік об`єктів, з урахуванням якого за рішенням Кабінету Міністрів України визначено уповноважений орган управління, складений за результатами інвентаризації майна, що перебуває в державній власності та використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами;

витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і копія статуту суб`єкта господарювання, якому передається об`єкт;

бухгалтерський баланс суб`єкта господарювання, якому передається об`єкт.

Суб`єкт господарювання забезпечує здійснення в установленому законодавством порядку оформлення та державної реєстрації речових прав щодо об`єктів, права на які підлягають такій реєстрації, а також вчинення всіх необхідних реєстраційних дій щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти.

Суб`єкт господарювання, якому передані на праві господарського відання об`єкти, у місячний строк повинен повідомити суб`єкту управління об`єктами про вжиті заходи щодо виконання пункту 5 цього Порядку.

Відповідно до пункту 1.1 Умов користувач - це Оператор, що приймає обов`язки та функції, які були покладені на Товариство оператора ГТС, зокрема такі, що були пов`язані з виконанням протягом 2015-2019 років планів розвитку ГТС, вжиття заходів державного регулювання, затверджених в установленому порядку НКРЕКП.

Згідно з пунктом 5.9 Умов користувач не має права відчужувати майно і не має права передавати всі або частину своїх прав чи право вимоги за цим договором будь-якій третій особі.

Пунктом 7.1 Умов визначено, що акт приймання-передачі майна складається не пізніше 01.01.2020 відповідно до вимог плану заходів і підписується уповноваженими представниками визначених планом дій суб`єктів.

Відповідно до пункту 14.1 Умов жодна із сторін не може передавати свої права та обов`язки за цим договором третім особам, крім випадків, визначених законодавством.

Згідно з пунктом 11 Плану НАК «Нафтогаз України», АТ «Магістральні газопроводи України», Мінфін до 01.01.2020 забезпечити передачу від Товариства до Оператора договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг, що необхідні для забезпечення безперервного функціонування об`єктів газотранспортної системи, а також здійснення станом на 01.01.2020 заміни сторони у зобов`язаннях за такими договорами в установленому Цивільного кодексу України порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір - Угода №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 була укладена на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» у зв`язку з відокремленням діяльності з транспортування природного газу» від 14.11.2019, постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 №840 та постанови №942 від 15.11.2019, а не в супереч їм.

При цьому, як встановлено судом, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» 18.12.2019 направило до Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» письмову вимогу від 18.12.2019 за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 на суму 1046726,98 грн. З листа Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» вих. №1865/1 від 28.12.2019 вбачається, що вказана вимога була отримана позивачем 23.12.2019.

Відповідно до п. 2 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 датою відступлення права вимоги за зобов`язанням сторони визначають дату підписання Товариством з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» акту приймання-передачі державного майна газотранспортної системи, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубами, про що новий замовник повинен письмово повідомити сторону 3 не пізніше 5-ти робочих днів з дати підписання цього акту.

З пояснень відповідачів вбачається, що такий акт було підписано 01.01.2020.

Згідно з п. 3 Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 до нового замовника не переходять права первісного замовника до сторони 3 в частині грошових зобов`язань сторони 3 зі сплати пені та штрафів за порушення строків виконання стороною 3 зобов`язання, якщо таке порушення з боку сторони 3 мало місце до дати відступлення прав вимоги за зобов`язанням. Первісний замовник повинен у строк до 30 календарних днів з дати відступлення права вимоги за зобов`язанням передати новому замовнику оригінал договору.

Зі змісту наведеного пункту 3 Угоди вбачається, що жодних порушень, встановлених Постановами №840 і №942 Порядку, Умов і Плану сторонами в укладенні Угоди допущено не було.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, що є підставами для визнання недійсною Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019, оскільки не доведено, що вказаний правочин було вчинено сторонами в порушення норм законодавства України.

Крім того, суд зазначає, що позивачем не доведено порушення будь-яких прав позивача внаслідок укладення між сторонами Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019, оскільки гарант (банк) зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму за банківською гарантією у разі порушення боржником зобов`язання.

Кредитор за банківською гарантією (Акціонерне товариство «Укртрансгаз») звернувся до гаранта з вимогою про сплату грошових коштів до моменту (дати) фактичного переходу прав вимоги за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».

На переконання суду, жодних прав та інтересів Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» внаслідок укладення Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019 порушено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у позові Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» про визнання недійсною Угоди №-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору, від 18.12.2019.

Що стосується позовних вимог банку про визнання банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 такою, що не підлягає виконанню, суд також не вбачає підстав для їх задоволення зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно зі ст. 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Згідно з ч. 1 ст. 564 Цивільного кодексу України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами.

Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії (ст. 566 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, згідно з пунктами 3, 5, 7 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України такими способами є припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачено визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміну чи припинення господарських правовідносин, як одні із способів захисту прав суб`єктів господарювання. Разом з тим, такі вимоги будуть належними способами захисту цивільних прав, якщо вони самостійно будуть призводити до поновлення порушених прав. У випадку, якщо такі вимоги є пов`язаними з іншим способом захисту цивільних прав, зокрема, вимогою про стягнення грошових коштів за зобов`язаннями, вони не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду разом з вимогами, що забезпечують дійсне поновлення прав позивача.

Такі висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування способів захисту цивільних прав надано у постанові 21.08.2018 у справі №910/14144/17.

Вимоги про визнання банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 такою, що не підлягає виконанню, по суті, є вимогами про визнання припиненим одностороннього правочину (гарантії).

Як встановлено судом, Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 забезпечувалось виконання Приватним акціонерним товариством «Факел» зобов`язань (виконання підрядних робіт) за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019; сума за гарантією - не перевищує 1046726,98 грн, строк дії гарантії - до 26.12.2019 включно.

Як встановлено судом, 03.01.2019 між Акціонерним товариством «Укртрансгаз» (замовник) та Приватним акціонерним товариством «Факел» (підрядник) укладено Договір № на виконання робіт, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик власними силами і засобами виконати відповідно до умов цього договору Ремонт систем одоризації газу на ГРС УМГ «Черкаситрансгаз» (Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва), а замовник зобов`язується на умовах договору прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Строк виконання робіт за цим договором визначається згідно з Графіком виконання робіт (Додаток №24), що є невід`ємною частиною договору (п. 5.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019).

Згідно з п. 8.7.1 Договору № на виконання робіт від 03.01.2019 у разі невиконання чи неналежного виконання підрядником взятих на себе зобов`язань згідно з договором замовник має право вимоги до гаранта про сплату грошової суми, відповідно до виданої ним банківської гарантії.

Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Факел» своїх зобов`язань за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про зобов`язання виконати комплекс робіт по об`єктам Кропивницький 2 ГРС; Любашівка ГРС; Богданівка ГРС; Новгородка ГРС; Костянтинівка ГРС; Компаніївка ГРС; Доманівка ГРС Олександрівського ЛВУМГ в повному обсязі, передбаченому Договором про виконання робіт № від 03.01.2019, та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Факел» грошових коштів у розмірі 25722368,58 грн. (справа №911/1028/20).

Обгрунтовуючи позовні вимоги у справі №911/1028/20, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» вказувало на те, що відповідач не виконав зобов`язання у визначений Договором строк. Позивач зазначав, що згідно з розрахунком штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань по Договору № станом на 02.12.2019 року сума виконаних робіт становить 389516,68 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт №№1-7 від 16.08.2019 року, 8-11 від 30.09.2019 року, при цьому сума залишку невиконаних робіт становить 20545022,83 грн., у зв`язку з чим, відповідно до умов Договору, було нараховано пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день такого прострочення - 3739194,16 грн., та штраф у розмірі 7 відсотків вартості робіт, з яких допущено порушення - 1438151,60 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/1028/20, яке набрало законної сили, позов Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволено частково; закрито провадження в частині позовних вимог про зобов`язання виконати комплекс робіт; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Факел» 574321,83 грн пені, 27062,03 грн штрафу, а також 9020,76 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

У рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/1028/20, зокрема, встановлено, що згідно з графіком виконання робіт на проведення ремонту систем одоризації газу на ГРС УМГ «Черкаситрансгаз» (Роботи пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва) (Додаток №24) останній (спірний) етап робіт складається з виготовлення фундаментів під монтаж установок; виготовлення та постачання обладнання АКОГ з допоміжним обладнанням; виконання монтажних робіт на кожній ГРС; виконання пусконалагоджувальних робіт з проведення випробування протягом 72год; введення в експлуатацію; повне виконання Підрядником своїх зобов`язань щодо яких встановлено строк 240 календарних днів від дати підписання договору.

При цьому, як вбачається з тексту рішення Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/1028/20, відповідач посилався на відмову позивача прийняти етап виконаних робіт та надавав контррозрахунок суми штрафних санкцій за роботи, які не були фактично виконані своєчасно.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» у справі №911/1028/20, суд дійшов висновку про прострочення виконання Приватним акціонерним товариством «Факел» строків виконання робіт за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019 (зокрема, суд стягнув з Приватного акціонерного товариства «Факел» штраф, нарахований з 26.09.2019).

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Таким чином, обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Київської області від 25.09.2020 у справі №911/1028/20, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.

Суд зазначає, що саме у зв`язку з неналежним виконанням Приватним акціонерним товариством «Факел» своїх зобов`язань за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019 18.12.2019 Акціонерне товариство «Укртрансгаз» направило до Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» письмову вимогу від 18.12.2019 за Банківською гарантією №71.00.008000-1 від 09.12.2019 на суму 1046726,98 грн.

Однак, позивач відмовив у виплаті банківської гарантії, вказавши, що для перевірки достовірності вимоги він звернувся до принципала (Приватного акціонерного товариства «Факел») та отримав відповідь про те, що принципал належним чином виконав умови Договору № на виконання робіт від 03.01.2019, що підтверджується актами виконаних робіт.

Суд зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення (п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи) (п. 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг (п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Суд зазначає, що за своєю правовою природою лист принципала не є первинним документом, а тому не може підтверджувати факти здійснення підприємницької діяльності, що впливають на стан майна, містять відомості про господарську операцію.

У зв`язку із чим лист принципала не може бути достатнім доказом, який підтверджує факт повного та належного виконання робіт за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019.

Суд зазначає, що договором передбачено прийняття виконаних робіт шляхом підписання актів приймання виконаних будівельних робіт, які є первинними документами в розумінні чинного законодавства України.

Однак, підписаних сторонами та скріплених їх печатками актів приймання виконаних будівельних робіт, які підтверджують повне та своєчасне виконання робіт Приватним акціонерним товариством «Факел» за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019, ані позивачем, ані Приватним акціонерним товариством «Факел» суду не надано.

Будь-які належні та достовірні докази повного та своєчасного виконання робіт Приватним акціонерним товариством «Факел» за Договором № на виконання робіт від 03.01.2019 в матеріалах справи відсутні.

При цьому, заявлена гаранту вимога відповідає умовам банківської гарантії, зокрема умовам, за яких надається право вимагати платіж.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Конкорд» в частині визнання банківської гарантії №71.00.008000-1 від 09.12.2019 такою, що не підлягає виконанню.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 02.04.2021.

Суддя О.М. Спичак