РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2021Справа № 910/15678/20

Господарський суд міста Києва у складі:

судді - Бондаренко - Легких Г. П.,

за участю секретаря - Андрєєнков О. Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (вул. Павла Усенка, 8, м. Київ, 02105, ідентифікаційний номер 21457519)

До Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, 26/28, Київ 53, 04053, ідентифікаційний номер 30019775)

про стягнення 305280,00 грн

За участі представники сторін:

Від позивача: Карпович А.Р. (довіреність № б/н від 28.10.2020, свідоцтво № 403 від 28.10.2005);

Від відповідача: Бондаренко В.А. (довіреність № 2-1101 д від 19.11.2020, свідоцтво №1946 від 09.01.2018).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - відповідач) про стягнення 305280,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір поставки №УПГПФ 570/02-19 від 21.09.2019, за яким позивач поставив на користь останнього обладнання ФПВ-46628-ЛПС на базі шасі МАЗ-6317F5 - лабораторія перфораторної станції ЛПС в кількості 2шт. В якості забезпечення виконання позивачем за договором своїх зобов`язань, за банківською гарантією №11932/8 від 18.02.2019 Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус" гарантувало та зобов`язувалось виплатити відповідачу на його письмову вимогу, будь - яку суму, яка не перевищує 477 000,00 грн, у разі порушення принципалом (позивачем у справі) своїх зобов`язань за договором УПГПФ 570/02-19.

Позивач не виконав вчасно свої зобов`язання, тому Акціонерне товариство "Комерційний банк "Глобус" виплатило відповідачу, на вимогу останнього за банківською гарантією 477 000, 00 грн. Після виплати банківської гарантії відповідачеві, позивач виконав свої зобов`язання відповідно до договору та поставив обумовлений товар. При цьому, в рішенні від 17.03.2020 по справі № 910/18140/19 за позовом АТ "Укргазвидобування" до ТОВ "Київський республіканський автоцентр" про стягнення пенті за порушення виконання зобов`язання, Господарський суд міста Києва встановив, що за порушення строків поставки товару відповідач даній справі набув право вимоги до ТОВ "Київський республіканський автоцентр" зі сплати пені лише у розмірі 171 720, 00 грн, а не 228 960, 00 грн. З огляду на вказане позивач стверджує, що сума банківської гарантії в розмірі 305 280, 00 грн (477 000, 00 - 171 720, 00 = 305 280, 00) підлягає поверненню позивачу як безпідставно отримана. Також позивач просить покласти судові витрати на відповідача.

21.10.2020 Суд залишив позовну заяву без руху, надав позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

03.11.2020 від позивача поштою надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали від 21.10.2020. Позивачем усунуто усі недоліки, визначені ухвалою від 21.10.2020 про залишення позовної заяви без руху.

16.11.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятих процесуальних рішень.

07.12.2020 відповідач поштою надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

07.12.2020 від позивача поштою надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у якій позивач просить здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

09.12.2020 суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні, розгляд справи ухвалив здійснювати зі стадії відкриття виконавчого провадження у справі, підготовче засідання у справі призначив на 05.01.2021, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятих процесуальних рішень.

05.01.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 05.01.2021 суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 16.02.2021.

В судовому засіданні 16.02.2021 на місці ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні на 02.03.2021.

24.02.2021 від позивача надійшло клопотання про надання доказів по справі на вимогу суду.

02.03.2020 від відповідача надійшли додаткові пояснення.

В судове засідання 02.03.2021 учасники справи прибули та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Заслухавши вступні слова позивача та відповідача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, Суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 21.02.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем був укладений договір поставки № УПГПФ 570/02-19 (далі за текстом - Договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві ФПВ-46628-ЛПС на базі шасі МАЗ-6317F5 Лабораторія перфораторної станції ЛПС (далі - товар), зазначений в специфікаціях/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до п. 5.1. договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації/-ях до договору.

Пунктом 7.10 договору внормовано, що у разі невиконання постачальником взятих зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені в договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0, 1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення,а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Згідно специфікації до договору строк поставки товару: не більше 120 календарних днів з моменту підписання договору, але після отримання рознарядки.

У відповідності до умов банківської гарантії №11932/8 від 18.02.2019 (далі по тексту Банківська гарантія) на суму, що не перевищує 477 000,00 грн, Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" було забезпечено виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" зобов`язань за договором (що був укладений за результатами процедури закупівлі), а також сплату неустойки (пені, штрафів), передбачених договором, нарахованих з моменту виникнення у бенефіціара (Акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Геофізичне управління "Укргазпромгеофізика") права на їх нарахування, до дати вимоги. Відповідно до умов Банківської гарантії , гарант справжнім безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити Бенефіціару на письмову вимогу вимогу будь-яку суму, вказану у письмовій вимозі, що не перевищує 477000,00 грн., не пізніше п`яти робочиз днів з дати отримання письмової Вимоги Бенефіціара, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення Принципалом зобов`язань, в забезпечення якого видана ця гарантія.

Згідно видаткової накладної № НР - 0000456 від 15.07.2019 позивач поставив на користь відповідача обладнання ФПВ-46628-ЛПС на базі шасі МАЗ-6317F5 лабораторія перфораторної станції ЛПС в кількості 2 шт., що свідчить про поставу товару з простроченням строку поставки.

25.06.2019 відповідач звернувся із вимогою № 1666-8 до АТ «КБ «Глобус» про сплату йому суми в розмірі 477 000, 00 грн згідно гарантії.

12.07.2019 АТ «КБ «Глобус» своїм листом № 1-7118 від 12.07.2019 повідомив позивача про те, що АТ «КБ «Глобус» в рамках гарантійних зобов`язань перерахував на користь відповідача грошові кошти в розмірі 477 000, 00 грн. Кошти були перераховані банком за рахунок коштів позивача, що підтверджено матеріалами справи.

У грудні 2019 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Геофізичне управління "Укргазпромгеофізика" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" про стягнення 228 960,00 грн пені, нарахованої за період з 22.06.2019 по 15.07.2019, у зв`язку з простроченням строків поставки товару за договором.

Господарський суд міста Києва ухвалив рішення за результатом розгляду відповідних позовних вимог від 17.03.2020 у справі № 910/18140/19, яке 16.07.2020 набрало законної сили, яким відмовив у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що правомірним є нарахування пені з 27.06.2019 до 14.07.2019 у розмірі 171 720,00 грн, і що Акціонерне товариство "Укргазвидобування" скористалося своїм правом на отримання забезпечення, та, одержавши суму банківської гарантії в розмірі 477 000, 00 грн, одержало повне задоволення своїх вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" щодо сплати пені від гаранта.

У рішенні від 17.03.2020 у справі № 910/18140/19 Господарський суд міста Києва також зазначив, що гарантом було виплачену бенефіціару суму у розмірі 477 000,00 грн, в той час як розмір пені, право вимоги Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" зі сплати якої обмежується розміром 171 720,00 грн, тобто у розмірі більш як в 2,7 рази більшому, ніж набуте позивачем право на одержання неустойки від відповідача.

На думку позивача, оскільки останній свої зобов`язання за договором поставки виконав в повному обсязі, і такі обставини не потребують доказування, оскільки встановлені в рішенні суду, різниця грошових коштів перерахованих по гарантії в розмірі 305 280, 00 грн (477 000, 00 - 171 720, 00 = 305 280, 00) підлягає поверненню. Стягнення зазначеної суми є предметом позову у даній справі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на відсутність підстав для повернення частини коштів, сплачених за гарантією, враховуючи порушення зобов`язань по договору в частині строку поставки товару зі сторони позивача та з огляду на правову природу гарантії.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Суд зазначає, що гарантія може забезпечувати як грошове, так і не грошове зобов`язання боржника, оскільки законом не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості застосування такого способу забезпечення в залежності від правової природи основного зобов`язання.

При цьому, відповідальність гаранта перед кредитором носить виключно грошовий характер. При порушенні боржником основного зобов`язання гарант повинен лише сплатити грошову суму відповідно до умов гарантії в розмірі, що не перевищує максимальний, який встановлений гарантією, а не виконати забезпечене зобов`язання в натурі (передати товар, виконати роботи, надати послуги, тощо) або відповідати за Принципала за порушення виконання зобов`язання.

Частинами першою, другою та третьою статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Гарантія за своєю правовою природою може виконувати компенсаційну функцію - покриття всіх грошових вимог кредитора, а також виступати мірою відповідальності, яка застосовується у разі порушення основного зобов`язання.

Тобто, компенсаційна функція полягає у тому, що в межах певної суми гарант бере на себе зобов`язання задовольнити певні грошові вимоги кредитора, які виникли у зв`язку із порушенням принципалом свого зобов`язання (наприклад, щодо сплати неустойки). У такому випадку сума гарантії чітко не визначається, а лише встановлюється верхня межа суми гарантії.

У разі якщо гарантія виступає мірою відповідальності, то сплата суми гарантії не залежить від розміру грошових вимог кредитора, які виникли у зв`язку із порушенням принципалом свого зобов`язання, а має значення лише факт допущення такого порушення. У такому випадку сума гарантії повинна бути чітко визначена, а в основному договорів, або у змісті гарантії може бути встановлено, що навіть за умови виконання основного зобов`язання та погашення всіх грошових вимог бенефіціара, які виникли на підставі відповідного прострочення, сума гарантії не повертається. При цьому, така гарантія може забезпечувати як зобов`язання, що не підлягають грошовій оцінці, так і зобов`язання, які можуть бути оцінені в грошовому еквіваленті.

Таким чином, саме від формулювання умов банківської гарантії та умов укладених учасниками справи правочинів у кожному конкретному випадку залежить визначення яку саме функцію виконує банківська гарантія.

Крім того, вимогами закону не заборонено покладати як компенсаційну функцію, так і визначати гарантію як міру відповідальності за порушене зобов`язання.

Зі змісту банківської гарантії №11932/8 від 18.02.2019, що є предметом спору у даній справі, вбачається, що Акціонерним товариством "Комерційний банк "Глобус" забезпечувалось виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" зобов`язання за Договором з поставки товару (що буде укладений за результатами процедури закупівлі), а також сплату неустойки (пені, штрафів), передбачених договором.

В той же час, у змісті банківської гарантії застосовується формулювання «будь-яку суму, що не перевищує 477 000,00 грн»…. «гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань, за договором, а також сплату неустойки (пені, штрафів), передбачених договором», тобто гарантією передбачена виплата суму банківської гарантії у розмірі, що не перевищує 477 000,00 грн.

Відповідно в даному випадку гарантія має як компенсаційний характер, так і виступає мірою відповідальності, і сплата суми гарантії не залежить від розміру грошових вимог кредитора, які виникли у зв`язку із порушенням принципалом свого зобов`язання, а має значення лише факт допущення такого порушення.

Судом встановлено, що з боку позивача, як постачальника, мало місце порушення умов договору, в частині дотримання строків поставки товару, що в тому числі встановлено в рішенні у господарській справі № 910/18140/19.

Також, згідно затвердженого наказом ПАТ «Укргазвидобування» від 01.08.2017 № 497 Порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ «Укргазвидобування» (п. 13.3), забезпечення виконання договору не повертається замовником, у разі невиконання учасником умов договору.

При цьому, посилання позивача на те, що він виконав договір поставки не є виконанням договору у відповідності до умов договору, оскільки як встановлено рішенням суду у справі № 910/18140/19, в якій приймали участь ті самі сторони, ТОВ "Київський республіканський автоцентр" допустило прострочення поставки товару (поставка не була здійснено в строк, визначений умовами договору). Вказані обставини не заперечуються сторонами у спору, а отже є обставинами, які не потребують доказування у відповідності до частин 1, 4 статті 75 ГПК України. Отже, виконання обов`язків по договору щодо поставки товару не є тотожним виконанню умов договору, зокрема і щодо строків поставки. Строк поставки товару є однією з істотних умов договору поставки, визначеною Договором поставки, а отже виконанням договору у відповідності до його умов є належним виконанням всіх зобов`язань по договору у відповідності до всіх умов, зокрема, і строків поставки.

Враховуючи, що в даному випадку гарантія є мірою відповідальності, що умови договору щодо поставки товару у строк, визначений договором, позивачем, як постачальником виконані не були, та що п. 13.3. Порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ «Укргазвидобування» встановлено, що забезпечення виконання договору не повертається замовником у разі невиконання учасником умов договору (і судом встанволено, що не всі умови договору, зокрема, щодо строку поставки були виконані), суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для повернення позивачу різниці грошових коштів, перерахованих по гарантії в розмірі 305 280, 00 грн, та/або в будь - якому іншому розмірі, а відтак, про недоведеність та необґрунтованість відповідних позовних вимог.

Не виконання зобов`язань по договору (не виконання договору) та виконання договору з порушенням його умов (неналежне виконання зобов`язань) є порушенням виконання зобов`язань в розумінні статті 610 ЦК України та тягнуть за собою наслідки, передбачені статтею 611 ЦК України.

Гарантія, відповідно до своєї правової природи, є забезпеченням виконання зобов`язання відповідно до умов договору (стаття 546 ЦК України), тобто забезпечує належне виконання умов договору або взагалі невиконання умов договору.

За таких обставин, пункт 13.3. Порядку закупівель товарів, робіт та послуг ПАТ «Укргазвидобування», який регулює, зокрема і взаємовідносини сторін Договору підряду у даній справі, вказує, що гарантія не повертається як забезпечення виконання зобов`язання, якщо Умови договору не будуть виконані, а не у випадку просто невиконання договору. Як неналежне виконання зобов`язання по договору, так і взагалі не виконання зобов`язань по договору, є не виконанням УМОВ ДОГОВОРУ.

Посилання позивача на практику Верховного суду, зокрема на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду України від 21.02.2020 року у справі № 910/4460/19, як на аналогічну даній справі, суд вважає помилковим, оскільки відповідно до вказаної судової практики, принципалом (позивачем у вказаній справі) було сплачено як суму пені, нараховану за неналежне виконання умов договору в частині поставки товару, так і було задоволено вимоги Бенефіціара щодо сплати пені за прострочення поставки товару за рахунок гарантії, яка покривала зобов`язання по сплаті неустойки. Отже, у разі сплати неустойки двічі, як за рахунок гарантії, яка покривала неустойку, так і самостійно принципалом, відбулося подвійне стягнення неустойки, що й стало підставою для направлення справи на новий розгляд Верховним судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обставини у справі № 910/4460/19, не є аналогічними обставинам у даній справі, а отже посилання позивача на практику Верховного суду не є доцільними (релевантними) при вирішенні даного спору.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем до справи не було додано практику Верховного суду у якості належних та допустимих доказів, оскільки позивач подав роздруківку судової практики не з офіційного сайту - Єдиний державний реєстр судових рішень, а отже судом було самостійно досліджено таке рішення (постанову Верховного суду) з Державного реєстру судових рішень, оскільки посилання на нього містилося у позовній заяві.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не довів суду обґрунтованість своїх позовних вимог.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Повний текст рішення складено 26.03.2020 року, в зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (вул. Павла Усенка, буд. 8, м. Київ, 02105, ідентифікаційний номер 21457519) до Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (вул. Кудрявська, буд. 26/28, Київ 53, 04053, ідентифікаційний номер 30019775) про стягнення 305 280,00 грн відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача по справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (вул. Павла Усенка, буд. 8, м. Київ, 02105, ідентифікаційний номер 21457519).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 26.03.2021.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких