ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06 квітня 2021 року Справа № 903/890/20

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Коваль Олександр Миколайович

за участю представників сторін:

від Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області: Авраменко Г.В. довіреність №01-18/5 від 04.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області заяву кредитора фізичної особи-підприємця Левківського Ігоря Анатолійовича про визнання грошових вимог по справі №903/890/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Пасат до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2020 ТОВ Торговий дім Пасат подало до суду заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ Транс-Ресурс.

Ухвалою суду від 30.11.2020 заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ Транс-Ресурс прийнято до розгляду та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 08.12.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника ТОВ Транс-Ресурс. Розпорядником майна ТОВ Транс-Ресурс призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича.

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 08.12.2020 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс.

Постановою від 23.02.2021 процедуру розпорядження майном у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс та повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна) Григор`єва Валерія Васильовича припинено. Товариство з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс строком на 12 місяців. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс призначено арбітражного керуючого Григор`єва Валерія Васильовича.

23.02.2021 фізична особа-підприємець Левківський Ігор Анатолійович надіслав на адресу суду заяву про визнання грошових вимог в сумі 339576,27 грн., в т.ч.:

- 282500,00 грн. основний борг;

- 40052,63 грн. пеня;

- 7476,39 грн. інфляційні втрати;

- 9547,25 грн. 3% річних;

- 4540,00 грн. судовий збір за розгляд справи №903/890/20.

Ухвалою суду від 02.03.2021 заяву кредитора прийнято до розгляду та призначено в судовому засіданні.

Ухвалою від 05.03.2021 зобов`язано кредитора ФОП Левківського Ігоря Анатолійовича до 12.03.2021 подати суду чіткий розрахунок нарахування штрафних санкцій за договором надання транспортних послуг по Україні №НУ-61 від 30.07.2019 (1. Сума, яка підлягає сплаті та на підставі заявки, акта; 2. Розмір заборгованості; 3. Термін оплати; 4.Період нарахування штрафних санкцій; 4.Сума 3% річних, пені, інфляційних втрат).

04.03.2021 арбітражний керуючий надіслав на адресу суду лист-повідомлення про визнання кредиторських вимог.

10.03.2021 представник кредитора ФОП Левківського Ігоря Анатолійовича надіслав заяву про усунення недоліків заяви кредитора та подав до суду розрахунок пені, інфляції та 3% річних.

11.03.2021 ліквідатор надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до вимог ФОП Левківського І.А. до ТОВ «Транс-Ресурс» за договором №НУ-61 про надання транспортних послуг по Україні від 03.07.2019. У задоволенні заяви ФОП Левківського І.А. про визнання кредитором ТОВ «Транс-Ресурс» відмовити.

Ухвалою суду від 16.03.2021 розгляд заяви кредитора фізичної особи-підприємця Левківського Ігоря Анатолійовича про визнання грошових вимог до боржника відкладено. Зобов`язано ліквідатора надіслати кредитору заяву про застосування строків позовної давності в строк до 22.03.2021, про що докази подати суду. Кредитору ФОП Левківському І.А. не пізніше 3-х календарних днів з дня вручення заяви про застосування строків позовної давності подати письмові пояснення про результати розгляду відповідної заяви.

17.03.2021 ліквідатор надіслав на адресу суду поштові документи в підтвердження надсилання ФОП Левківському І.А. заяви про застосування строків позовної давності.

26.03.2021 представник кредитора надіслав на адресу суду пояснення щодо строків.

У визначений судом день та час кредитор ФОП Левківський І.А. та боржник своїх представників в засідання суду не направили. Не з`явився в судове засідання і ліквідатор.

За наслідками дослідження в судовому засіданні матеріалів справи і додатково долучених арбітражним керуючим до неї документів, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства "конкурсні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; "поточні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; "забезпечені кредитори" - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Згідно ч. 3 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.

Згідно ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу (ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства).

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2021 ФОП Левківський І.А. направив на адресу суду заяву про визнання грошових вимог в сумі 339576,27 грн., в т.ч.:

- 282500,00 грн. основний борг;

- 40052,63 грн. пеня;

- 7476,39 грн. інфляційні втрати;

- 9547,25 грн. 3% річних;

- 4540,00 грн. судовий збір за розгляд справи №903/890/20.

Заяву мотивує, тим що 03.07.2019 між фізичною особою- підприємцем Левківським Ігорем Анатолійовичем (далі по тексту - Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНС - РЕСУРС» (далі по тексту - Боржник) укладено договір про надання транспортних послуг по Україні №НУ - 61 (далі по тексту Договір, т.4, а.с.166-167).

Предметом договору є регламентування між Замовником та Виконавцем, які виникають при плануванні та виконанні перевезень вантажів по Україні автомобільним транспортом та розрахункам по них (п.1.1 договору).

Відповідно п.1.2 Договору Виконавець зобов`язується доставши ввірений йому згідно замовлення вантаж до пункту призначення (або організувати доставку вантажу) у встановлений Договором та додатками до нього строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а Замовник зобов`язується сплатити за це перевезення встановлену плату.

Згідно п.п. 2.1-2.3 договору, виконавець виконує (організує виконання) перевезення згідно заявок Замовника (в подальшому - Заявка). Заявки передаються шляхом факсимільного зв`язку, завіряються підписами уповноважених осіб та печатками обох Сторін. При прийнятті вантажу відповідно до товарно-транспортної накладної Виконавець в особі водія завіряє всі її екземпляри своїм підписом у відповідній графі. В разі виявлення невідповідності у кількості та якості вантажу або упаковки під час завантаження або недотримання вимог Виконавця в особі водія стосовно розміщення вантажу у кузові транспортного засобу Виконавець негайно повідомляє Замовника про це та робить відмітку про такі обставини у відповідній графі всіх екземплярів товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 3.7 договору замовник (Боржник) зобов`язується сплатити виконавцю (Кредитору) вартість послуг за виконані перевезення.

Пунктом 6.1 Договору передбачено, що сторони визначають вартість послуг по кожному перевезенню у додатках до цього договору або заявках. Всі оплати по договору здійснюються шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів по реквізитам, що вказані в рахунку-фактурі.

Згідно п.6.4 договору, оплата за виконані перевезення здійснюється протягом 30 (тридцяти) банківських днів після отримання замовником зазначених у п.6.2 документів.

Для здійснення оплати виконавець надає замовнику не пізніше, ніж через 5 (п`ять) банківських днів після виконання перевезення наступні документи:

-Рахунок-фактура;

-акт виконаних робіт (2 екземпляра);

- товарно-транспортні накладні (2 екземпляра);

-підтверджену заявку (2 екземпляра).

Підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача у оригіналах товарно-транспортних накладних (п.6.3 договору).

Строк дії цього договору становить 1 календарний рік з дати його підписання обома сторонами, з подальшою його пролонгацією (п. 10.1,10.2 договору).

Згідно з умовами Договору, Кредитором були надані послуги із перевезення вантажів а Боржником було прийнято у власність вантажів, загальна вартість яких становить 282500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи заявками та актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (т.4, а.с.173, 174 (на звороті), 176, 177, 179, 180 (на звороті), 181-182, 184-185, 187-188, 190-191,193-194, 196-197,199-200, 202-203, 205-206,208-209, 211-212, 214-215,217-218, 220-221, 223-224, 226-227, 229-230, 232-233, 235-236, 238, 239 (на звороті), 241-242, 244-245, 247-248, 250-251, 253-254, 256-257, 259-260, 262-263, 265-266, 268-269, 271-272, 274-275, 277-278,280-281, 283, 284 (на звороті), 286-288).

При цьому, як вбачається зі змісту актів з 04.07.2019 р. по 28.09.2019 р., підписаних Боржником, замовник не мав претензій по об`єму, якості та строках наданих послуг.

Жодних зауважень з приводу кількості чи якості наданих послуг від боржника до кредитора не надходило. Акти виконаних робіт підписані та скріплені печаткою боржника без жодних застережень, що свідчить про належне прийняття останнім наданих Послуг.

Підписання замовником актів виконаних робіт, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні і які відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків.

Згідно з частинами 1, 2 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За визначенням статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі - Положення), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88.

З метою досудового врегулювання цього спору заявник 04.09.2020 на адресу боржника надіслав претензію про сплату коштів у сумі 282500,00 грн. (т.4, а.с.168-169). Однак, боржник вимогу заявника не виконав та заборгованості не погасив.

На день розгляду заяви заборгованість становить 282500,00 грн.

Відповідно до ст. 144 ГК України, ст.11 ЦК України обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 929 Цивільного кодексу України, ст. 316 Господарського кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між ФОП Левківським І.А. та ТОВ «Транс-Ресурс» носять договірний характер, укладений між ними договір про надання транспортних послуг по Україні №НУ-61 від 03.07.2019 недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Враховуючи вищевикладене, укладення між сторонами договору, суд прийшов до висновку про підставність заявленої кредитором вимоги до боржника в частині основного боргу в розмірі 282500,00 грн. Сума боргу повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована боржником.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у певні періоди заборгованості по оплаті стало підставою для нарахування пені за прострочку виконання грошових зобов`язань, а також інфляційних та процентів річних, та звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. 216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками (т.5, а.с.7-21) кредитором відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано 7476,39 грн. інфляційних втрат, 9547,25 грн. 3% річних, а також пеню в розмірі 40052,63 грн.

Як слідує із матеріалів справи, а саме розділу 5 договору, «Відповідальність сторін» не передбачено нарахування пені за невиконання сторонами зобов`язання, а тому нарахування пені в розмірі 40052,63 грн. визнається судом необґрунтованим та до задоволення не підлягає.

Перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН по відсотках, інфляційних втратах, суд дійшов висновку, що останні нараховані правомірно.

Контррозрахунку нарахування інфляційних втрат боржником не подано.

Ліквідатор не погодившись з грошовими вимогами кредитора просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності в порядку ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні заяви (т.5, а.с.5).

Щодо заяви ліквідатора, про застосування до позовних вимог строку позовної давності, слід зазначити таке.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:

Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом лише (аналог тільки, виключно), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Дослідивши матеріали заяви та надані сторонами пояснення суд дійшов висновку, що у задоволені заяви про визнання грошових вимог слід відмовити, виходячи з наступного:

Свобода Договору є однією із засад цивільного законодавства (п. 3, ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися, належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не і допускається.

Заява ґрунтується на неналежному виконанні боржником умов Договору про надання транспортних послуг по Україні №НУ-61 від 03.07.2019.

Враховуючи існування заборгованості боржника перед кредитором, суд відмовляє у задоволенні заяви про визнання грошових вимог, з підстав пропуску строку позовної давності.

Щодо заявленого ліквідатором застосування строку позовної давності до спірних відносин, суд зазначає наступне:

- 08.12.2020 ФОП Левківстький І.А. подав позовну заяву про стягнення грошових коштів в наслідок неналежного виконання своїх обов`язків ТОВ «ТРАНС - РЕСУРС» в Господарський суд міста Києва;

- 18.12.2020 Господарський суд міста Києва позовну заяву Фізичної особи-підприємця Левківського Ігоря Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-РЕСУРС про стягнення 339576, 27 грн разом з доданими до неї документами передав за підсудністю до Господарського суду Волинської області;

- 25.01.2021 матеріали справи №910/19601/20 за позовом ФОП Левківського Ігоря Анатолійовича до ТОВ «ТРАНС-РЕСУРС» про стягнення передано до Господарського суду Волинської області, в провадженні якого перебуває справа №903/890/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС- РЕСУРС» (суддя Гарбар І.О.) для розгляду справи у в межах цієї справи.

- Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо надання послуг з організації перевезень вантажу, які суд визнав доказами надання послуг транспортного експедирування - датовані липень 2019 по вересень 2019;

- оплата за виконані перевезення здійснюється протягом 30 банківських днів після отримання замовником зазначених у п.6.2 документів (п.6.4. договору).

Відповідно до ч. 1, ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог, що випливають із перевезення вантажу законом встановлюється спеціальна позовна давність, визначена статтею 925 ЦК України.

Частиною 3 ст. 925 ЦК України встановлено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

В силу дії ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Останній Акт №ОУ-0000435 здачі-приймання робіт (надання послуг) за договором про надання транспортних послуг по Україні №НУ-61 від 03.07.2019, яким підтверджується надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу було складено 28.09.2019 (т.4, а.с.287).

Тобто, право вимоги щодо оплати за надані послуги у позивача виникло на 31-й банківський день від вказаної дати, а саме - з 12.11.2019.

Як зазначалось вище, позов до Господарського суду міста Києва позивачем подано 08.12.2020. При цьому, скорочений однорічний строк позовної давності на звернення з таким позовом закінчився 12.11.2020.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ліквідатором правомірно заявлено про пропуск кредитором строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені заяви про визнання грошових вимог.

На підставі викладеного, у задоволенні заяви про визнання грошових вимог слід відмовити з покладенням на кредитора судових витрат.

Щодо письмових пояснень кредитора від 31.03.2021, що кредитор на час подання позовної заяви не знав про банкрутство ТОВ «Транс-Ресурс», не був повідомлений про відкриття провадження про банкрутство, а позовне провадження вже знаходилося в Господарському суді Волинської області, відповідно останній не мав змоги вчасно надіслати заяву про визнання кредиторських вимог та відповідно пропустив необхідні терміни з поважних причин, судом враховано наступне.

Судом застосовано строк позовної давності щодо вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, що становить один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Таким чином, на момент звернення ФОП Левківського І.А. до суду минуло понад один рік, відповідно сплив строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Згідно ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор - арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 39, 45, 47, 48, 49 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви кредитора фізичної особи-підприємця Левківського Ігоря Анатолійовича про визнання грошових вимог по справі №903/890/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Пасат до Товариства з обмеженою відповідальністю Транс-Ресурс про банкрутство, відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвала суду підписана 06.04.2021.

Суддя І. О. Гарбар