РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.04.2021Справа № 910/1420/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт»

до Фізичної особи-підприємця Макарова Віталія Володимировича

про стягнення заборгованості за Договором суборенди та компенсації наданих комунальних послуг в розмірі 121 599,20 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця Макарова Віталія Володимировича про стягнення заборгованості за Договором суборенди та компенсації наданих комунальних послуг в розмірі 121 599,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором суборенди № 76 від 01.05.2017, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 04.02.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана представником відповідача - 17.02.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 110.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 04.02.2021 у справі №910/1420/21 встановлено Фізичній особі-підприємцю Макарову Віталію Володимировичу строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Отже, Фізична особа-підприємець Макаров Віталій Володимирович повинна була подати відзив на позов у строк до 04.03.2021 включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (далі - орендар, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Макаровим Віталієм Володимировичем (далі - орендар, відповідач) укладено Договір суборенди № 76 (далі - Договір), за умовами якого орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування перший поверх нежилого приміщення № 1135, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова 46/1, загальною площею 95,1 кв.м. (відповідно до технічного паспорту), далі - приміщення, на умовах визначених даним Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору приміщення, знаходиться у володінні та користування орендаря у відповідності до Договору оренди № 15 від 01.04.2017 між орендарем і ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдінг» (далі - орендодавець).

Згідно з п. 2.2 Договору передача приміщення здійснюється за Актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу його в суборенду. Передача приміщення не призводить до передачі права власності на приміщення суборендарю.

Строк дії цього Договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 28.02.2020 (п. 3.1 Договору).

У відповідності до п. 4.1 Договору орендна плата за один календарний місяць становить з моменту підписання Акту приймання-передачі приміщення по 30.04.2018 - 22 344,70 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3 724,12 грн.

За умовами п. 4.3 Договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

У відповідності до п. 4.4 Договору орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за Актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення орендодавцю за Актом повернення приміщення. Якщо Акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі.

Згідно з п. 4.5 Договору в розмір орендної плати:

- не включені комунальні та інші послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря (плата за користування електро, теплоенергію, та іншими комунальними послугами), які відшкодовуються ним окремо на підставі показників лічильників та виставлених орендодавцем рахунків, або на підставі відповідних Договорів, укладених, з письмового дозволу орендодавця, з постачальниками послуг;

- включені послуги з технічного обслуговування інженерних мереж та обладнання приміщення.

Відповідно до п. 4.6 Договору факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитись від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані орендодавцем Акти прийому-передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

Пунктом 6.1.1 Договору визначено, що суборендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі передбачені цим Договором.

Згідно з п. 7.1 Договору в день закінчення строку суборенди суборендар зобов`язаний передати орендарю приміщення за актом приймання-передачі приміщення.

01 вересня 2017 року сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі об`єкту оренди, згідно якого орендар передав, а суборендар прийняв нежитлове приміщення № 1135, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 46/1, загальною площею 95,1 кв.м.

01 вересня 2017 року сторонами укладено Додатковий договір № 1 до Договору, за умовами якого, суборендар доручає, а орендар зобов`язується надавати комплексне обслуговування об`єкту оренди, а саме: загальне прибирання, догляд за ним, усунення сміття та інші суміжні послуги допоміжного характеру.

Відповідно до пунктів 2-4 Додаткового договору № 1 від 01.09.2017 до Договору щомісячна вартість наданих послуг погоджується сторонами шляхом підписання актів прийому-передачі наданих послуг (виконання робіт).

Суборендар щомісячно (08-10 місяця, наступного за звітним) отримує у орендаря акт надання послуг та рахунок на оплату за отримані послуги. Наслідки неодержання вказаних документів покладаються на суборендаря.

Оплата за надані послуги здійснюється споживачем щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем на поточний рахунок ТОВ «Сервіс-Поінт» на підставі виставленого рахунку.

01 листопада 2017 року сторонами укладено Додатковий договір № 2 до Договору, за умовами якого сторони дійшли згоди пункти 3.1, 4.1 та 4.2 Договору викласти у новій редакції.

Відповідно до п. 3.1 Договору строк дії цього Договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 28 лютого 2020 року.

Згідно з п. 4.1 Договору орендна плата за один кладений місяць становить:

- з 01.11.2017 по 31.12.2017 - 14 847,01 грн., у тому числі ПДВ 20% - 2 474,50 грн.

- з 01.01.2018 по 30.04.2018 - 22 344,70 грн., у тому числі ПДВ 20% - 3 724,12 грн.

28 лютого 2018 року сторонами складено та підписано Акт зворотнього прийому-передачі об`єкту оренди, відповідно до якого суборендар передав, а орендар прийняв нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Михайла Ломоносова, 46/1; загальною площею 95,1 кв.м.

Позивач зазначає, що ТОВ «Сервіс-поінт» взяті на себе за Договором зобов`язання виконало належним чином, однак ФОП Макаров В.В. в порушення взятих на себе зобов`язань за договором, оплату орендної плати та комплексного обслуговування приміщень за жовтень 2017 - лютий 2018 року, своєчасно та у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 86 673,17 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 12 754,02 грн., 3% річних в розмірі 7 933,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 198,70 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами частин 1 та 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України, п. 6.1.1 Договору, суборендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі передбачені цим Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.3 Договору орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Також, згідно укладеного 01.09.2017 Додаткового договору № 1 до Договору, суборендар доручає, а орендар зобов`язується надавати комплексне обслуговування об`єкту оренди, а саме: загальне прибирання, догляд за ним, усунення сміття та інші суміжні послуги допоміжного характеру.

Відповідно до пунктів 2-4 Додаткового договору № 1 від 01.09.2017 до Договору щомісячна вартість наданих послуг погоджується сторонами шляхом підписання актів прийому-передачі наданих послуг (виконання робіт).

Суборендар щомісячно (08-10 місяця, наступного за звітним) отримує у орендаря акт надання послуг та рахунок на оплату за отримані послуги. Наслідки неодержання вказаних документів покладаються на суборендаря.

Оплата за надані послуги здійснюється споживачем щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем на поточний рахунок ТОВ «Сервіс-Поінт» на підставі виставленого рахунку.

Як зазначає позивач, та не заперечується відповідачем, ФОП Макаров В.В. оплату орендної плати та комплексного обслуговування приміщень за жовтень 2017 - лютий 2018 року, своєчасно та у повному обсязі не здійснив, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 86 673,17 грн.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами без заперечень та зауважень та підписано Акти наданих послуг № 591 від 31.10.2017 на суму 22 442,82 грн., № 61 від 31.01.2018 на суму 23 140,57 грн. та № 183 від 28.02.2018 на суму 23 560,12 грн., в свою чергу Акти наданих послуг № 695 від 30.11.2017 на суму 17 529,70 грн. та № 826 від 31.12.2017 на суму 15 172,76 грн. не підписані відповідачем, разом з тим, пунктом 3 Додаткового договору № 1 від 01.09.2017 до Договору передбачено, що суборендар щомісячно (08-10 місяця, наступного за звітним) отримує у орендаря акт надання послуг та рахунок на оплату за отримані послуги. Наслідки неодержання вказаних документів покладаються на суборендаря.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати орендної плати та комплексного обслуговування приміщень за жовтень 2017 - лютий 2018 року в розмірі 86 673,17 грн., в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, сплату орендної плати та комплексного обслуговування приміщень за жовтень 2017 - лютий 2018 року в розмірі 86 673,17 грн. не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 86 673,17 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 86 673,17 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 12 754,02 грн., 3% річних в розмірі 7 933,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 198,70 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 8.2 Договору орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що позивачем нараховується пеня за період з 26.01.2020 по 26.01.2021, тобто поза межами шестимісячного строку, від дня коли зобов`язання мало бути виконане, а отже здійсненне позивачем нарахування пені з 26.01.2020, не ґрунтується на приписах закону, в зв`язку з чим, вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 7 933,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 198,70 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Макарова Віталія Володимировича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (03189, м. Київ, вул. Маршала Конєва, буд. 8, оф. № 70; ідентифікаційний код: 40782610) заборгованість у розмірі 86 673 (вісімдесят шість тисяч шістсот сімдесят три) грн. 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 14 198 (чотирнадцять тисяч сто дев`яносто вісім) грн. 70 коп., 3% річних у розмірі 7 933 (сім тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 31 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 031 (дві тисячі тридцять одна) грн. 16 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 05.04.2021

Суддя О.А. Грєхова