ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021м. ДніпроСправа № 904/51/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: Юхименко С.Ю.;

від відповідача: Миколюк Д.О..;

Безсмолий О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 860 грн. 00 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (далі - відповідач) суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 860 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що випадок, який стався внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підпадає під дію норми пп. "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з якою, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, то страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Причина вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме: невідповідність технічного стану транспортного засобу, підтверджена постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 у справі № 211/1932/20, якою притягнуто ОСОБА_1 , водія транспортного засобу, належного відповідачу, до адміністративної відповідальності. В подальшому Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного у формі полісу № АО/4128471 від 02.08.2019, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 33 860 грн. 00 коп., внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки - Комунального підприємства "Кривбасводоканал".

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 102 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу адвоката в сумі 5 000 грн. 00 коп.

У позовній заяві позивач виклав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 05.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 2640/21 від 19.01.2021), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- перед виїздом автомобіля 25.03.2020 було здійснено звичайну перевірку роботи транспортного засобу з максимальним додержанням вимог Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, яка ним здійснюється перед кожним виїздом автомобіля. При цьому, з моменту виїзду до моменту ДТП - водій проїхав близько 10 км у межах міста і гальмова система на цій відстані працювала справно;

- позивач ґрунтує свої вимоги саме на підставі підпункту "г" п.п. 38.1.1 п. 38.1 статті 38 Закону;

- відповідно до підпункту "г" п.п. 38.1.1 п. 38.1 статті 38 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

- у позовній заяві відсутні посилання на порушення конкретної вимоги Правил дорожнього руху, які б вказували на те, що дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

- посилання позивача на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 у справі № 211/1932/20, як на доказ своїх позовних вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в процесі не досліджено і не встановлено докази, які б вказували на конкретні невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

- таким чином, оскільки позивач формально посилається на підпункт "г" п.п. 38.1.1 п.38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обґрунтування про невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху можливе лише при наведенні порушення конкретної вимоги Правил дорожнього руху. Проте позивач їх не навів, а отже, право страховика подати регресний позов, у відповідності до статті 38 зазначеного закону, відсутнє (аналогічна правова позиція відображена у рішенні по справі № 912/3509/17).

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, посилаючись на порушення принципу змагальності сторін. Отже, відповідач просив суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, було призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 10.02.2021.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 3304/21 від 21.01.2021), в якій останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на таке:

- Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу 08.04.2020 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 211/1932/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу про адміністративні правопорушення, встановлено всі обставини скоєння ДТП, щодо яких ОСОБА_1 не було висловлено жодних заперечень, вину у скоєному правопорушенні визнано повністю;

- до наданої копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00673-01245-19 від 30.10.2019 позивач ставиться критично, оскільки такий доказ лише дає змогу встановити, що автомобіль "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент проходження обов`язкового технічного контролю був справним, між датою такої перевірки та датою ДТП існує значний проміжок часу - понад 4 місяці;

- відповідачем не висловлено жодних заперечень щодо особистих письмових пояснень водія ОСОБА_1 . Останній надавав письмові пояснення як на місці ДТП, так і безпосередньо позивачу як страховику за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пояснення містять однакові за змістом відомості - зіткнення з автомобілем "ВАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталося внаслідок непрацювання гальм автомобіля "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Від відповідача надійшли заперечення (вх. суду № 4017/21 від 26.01.2021), в яких він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду також на наступне:

- технічно справний стан автомобіля підтверджено подорожнім листом вантажного автомобіля № 583 від 25.03.2020, відповідно до якого технічний стан перевірено та виїзд автомобіля дозволено;

- після оформлення ДТП автомобіль без зовнішньої допомоги поїхав з місця пригоди та продовжував роботу до 19:30 годин, що підтверджується подорожнім листом № 583 від 25.03.2020, де водій ОСОБА_1 своїм підписом зазначив, що при поверненні автомобіль справний;

- позивач не вказав, який саме підпункт пункту 31.4.1 Правил дорожнього руху порушено. До такого висновку, зокрема, прийшов і Дніпропетровський апеляційний господарський суд України в постанові від 12.07.2018 у справі № 912/3509/17. Відтак, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля ГАЗ 3307-1012 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1 , існуючим вимогам Правил дорожнього руху; обґрунтування про невідповідність технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху можливе лише при наведенні порушення конкретної вимоги Правил дорожнього руху, проте позивач їх не навів.

Судове засідання, призначене на 10.02.2021, не відбулось у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванням судді на лікарняному з 28.01.2021 по 22.02.2021 включно.

В подальшому, ухвалою суду від 23.02.2021 судове засідання було призначено в межах розумного строку на 10.03.2021.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 11292/21 від 04.03.2021), в якому він просив суд забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні 10.03.2021 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.03.2021 відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, у зв`язку з відсутністю технічної можливості проведення судового засідання 10.03.2021 в режимі відеоконференції в призначений час (зайнятістю залів судових засідань облаштованих відповідними технічними засобами).

Від позивача електронною поштою надійшло клопотання (вх. суду № 11899/21 від 10.03.2021), в якому він просив суд відкласти судове засідання, призначене на 10.03.2021, посилаючись на виявлення захворювання Covid-19 у представника позивача, на підтвердження чого було долучено копію результатів дослідження від 09.03.2021.

Від позивача електронною поштою надійшло клопотання (вх. суду № 11913/21 від 10.03.2021), в якому він просив суд провести судове засідання, призначене на 10.03.2021, без участі представника позивача; зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання 10.03.2021 з`явилися представники відповідача; представник позивача у вказане засідання не з`явився, при цьому судом було враховано наявність його клопотання, а також поважність причин неявки.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 10.03.2021 у судовому засіданні було оголошено перерву до 06.04.2021.

Від позивача надійшло клопотання (вх. суду № 12777/21 від 15.03.2021), в якому він просив суд забезпечити участь представника позивача у судовому засіданні 06.04.2021 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.03.2021 вказане клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (з використанням системи "EаsyCon") було задоволено.

Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. суду № 17250 від 06.04.2021), в яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та посилався на правові висновки, викладені в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 12.07.2018 по справі № 912/3509/17, копію якої долучив до матеріалів справи.

У судове засідання 06.04.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 06.04.2021 представник позивача виклав зміст позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також поданих позивачем заявах по суті справі та поясненнях.

У судовому засіданні 06.04.2021 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 06.04.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 02.08.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - страховик, позивач) та Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (далі - страхувальник, відповідач) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Поліса № АО/4128471, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля марки ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 ; строк дії з 05.08.2019 до 04.08.2020 (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2020 в м. Кривому Розі по вул.Дніпропетровське шосе ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився в попутному напрямку прямо та зупинився для надання переваги в русі при увімкненому забороняючому червоному сигналі світлофора, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки.

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталася за участю таких транспортних засобів:

1) ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ;

2) ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

При цьому, постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 у справі № 211/1932/20 встановлено порушення ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3. та 12.1. Правил дорожнього руху України. Більше того, у судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, підтвердив вищезазначені обставини щодо дорожньо-транспортної пригоди, а також причини її виникнення (а.с.24-25).

Слід також відзначити, що з Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (форма для Страхувальника), яка підписана двома представниками Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на наступний після ДТП день - 26.03.2020, вбачається, що причиною виникнення ДТП вказано те, що при натисканні на педаль гальм відбулося падіння педалі до підлоги кабіни (а.с.15-16). Аналогічні дані зафіксована також у Поясненнях, наданих Управлінню патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції (а.с.29). Отже матеріалами справи підтверджується, що причиною виникнення ДТП була непрацююча в момент ДТП система гальм автомобіля ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Внаслідок ДТП власнику автомобіля ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , була завдана матеріальна шкода, розмір якої, згідно з Ремонтною калькуляцією № 2680/20-ZI від 08.04.2020, складав 85 772 грн. 80 коп. (а.с.42-47).

Електронний розрахунок вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, складений за системою "Аудатекс", рекомендований переліком рекомендованих нормативних актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, який прописаний у Методиці.

Позивач склав страховий акт № ОЦ/007/001/20/0056, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 33 860 грн. 00 коп.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 про страхове відшкодування від 26.03.2020 (а.с.12), на підставі складеного страхового акту № ОЦ/007/001/20/0056 від 26.03.2020 Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія", виконуючи свої зобов`язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 33 860 грн. 00 коп. на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу марки ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 (платіжне доручення № 11544 від 09.07.2020 на суму 33 860 грн. 00 коп., а.с.11).

Отже, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 33 860 грн. 00 коп., що відповідає різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (знищення транспортного засобу), в межах страхової суми (ліміту відповідальності), передбаченої пунктом 4 Полісу.

Оскільки вказана вище дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу - ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , існуючим вимогам Правил дорожнього руху, позивач на підстав пп. "г" пункту 38.1.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до відповідача із Претензією вих. № 2831/17 від 15.09.2020 на суму 33 860 грн. 00 коп. (а.с.8), відповіддю №11478 від 28.09.2020 на яку відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, в зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до підпункту "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Позовною вимогою у даній справі є відшкодування страхової виплати позивачу - особі, яка здійснила страхову виплату, страхувальником в порядку регресу на підставі підпункту "г" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки дорожньо-транспортна пригода за доводами позивача визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виплатив власнику транспортного засобу марки ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , 33 860 грн. 00 коп. відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням пунктів 2.3., 12.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за якими, зокрема для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 31.1 Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про дорожній рух" технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Згідно з підпунктом 3.2.2 пункту 3.2 Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 974 від 05.08.2008, що містить методи перевірки гальмових систем, протягом усього ходу педаль привода гальмових механізмів повинна чинити пружний опір, не мати "провалів" і затримки у русі.

Згідно з Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012, така несправність, як неможливість привести гальмовну систему у дію відноситься до небезпечної невідповідності складових частин гальмової системи.

Відповідно до підпункту "г" підпункту 31.4.7 пункту 31.4 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, якщо не працюють передбачені конструкцією замки дверей кузова або кабіни, запори бортів вантажної платформи, запори горловин цистерн і паливних баків, механізм регулювання положення сидіння водія, аварійні виходи, пристрої для приведення їх у дію, привід керування дверима, спідометр, тахограф, пристрій для обігрівання і обдування скла.

За приписами частин 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 у справі № 211/1932/20 встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який знаходився в попутному напрямку прямо та зупинився для надання переваги в русі при увімкненому забороняючому червоному сигналі світлофора, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Отже, постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 у справі №211/1932/20 встановлено, що ОСОБА_1 перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, що узгоджується з поясненнями, наданими в після скоєння ДТП (а.с.15, 29). Більше того, як було вказано вище, у судовому засіданні по справі № 211/1932/20 ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, підтвердив вищезазначені обставини щодо дорожньо-транспортної пригоди, а також причини її виникнення (а.с.24-25).

Слід також відзначити, що з Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (форма для Страхувальника), яка підписана двома представниками Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на наступний після ДТП день - 26.03.2020, вбачається, що причиною виникнення ДТП вказано також те, що при натисканні на педаль гальм відбулося падіння педалі до підлоги кабіни (а.с.15-16). Аналогічні дані зафіксована також у Поясненнях, наданих Управлінню патрульної поліції у м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції (а.с.29), отже причиною виникнення ДТП була непрацююча в момент ДТП система гальм автомобіля ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, суд відхиляє заперечення відповідача щодо недоведеності у даній справі невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно з частиною 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом критично розцінюються долучені до матеріалів справи відповідачем:

- протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00673-01245/19 від 30.10.2019, оскільки технічно справний стан автомобіля на момент проходження огляду не виключає його можливу поломку в подальшому; при цьому, як вбачається з вказаного протоколу таку перевірку автомобіль проходив лише раз на рік;

- подорожній лист № 583 вантажного автомобіля від 25.03.2020, з якого вбачається, що автомобіль ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав з гаража о 8:00 годині та повернувся в гараж о 20:00 годині, що не виключає перебування його в цей день на ремонті. Вказаний доказ не є належним доказом справності автомобіля ГАЗ 3307, державний номерний знак НОМЕР_1 , в момент ДТП, а також після його вчинення. Більше того, зі змісту вказаного подорожнього листа вбачається, що у вказаний день - 25.03.2020, вантажний автомобіль ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , проїхав 17 км (виїзд - 15 609 км; повернення в гараж - 15 626 км), витратив пального 6 літрів, що додатково спростовує факт повноцінної експлуатації вказаного автомобіля в період часу з 8:00 до 19:30 годин, оскільки, як зазначав сам відповідач у відзиві на позовну заяву з моменту виїзду з гаража до моменту скоєння ДТП, яке трапилося о 9:50 годин, вказаний автомобіль вже проїхав близько 10 км.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Кривбасводоканал", при виконанні трудових обов`язків та керував службовим автомобілем, що сторонами визнається.

Таким чином, відповідач є не тільки страхувальником, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а й власником транспортного засобу, яким під час ДТП керував його працівник ОСОБА_1 .

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов`язків.

Також згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу статті 1191 Цивільного кодексу України та статті 38 Закону України 1961-IV вбачається, що страховик має право зворотної вимоги (регресу) до страхувальника лише у розмірі виплаченого страхового відшкодування потерпілій особі.

У даному випадку, зважаючи на положення статті 1172 Цивільного кодексу України, пункту "г" частини 1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та встановлені судом обставини справи щодо причин настання спірної ДТП, як наслідок невідповідності технічного стану транспортного засобу марки ГАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , особою, відповідальною за завдані у цьому разі збитки на суму 33 860 грн. 00 коп., є саме відповідач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 921/283/17-г/7.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності позовних вимог про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 33 860 грн. 00 коп. є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

З урахуванням вищевикладеного, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в сумі 33 860 грн. 00 коп.

Отже, вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 102 грн. 00 коп.

Позивачем також заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп., з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до приписів частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У якості понесених витрат позивач надав суду Договір про надання правової допомоги № 1/05 від 21.05.2019, Акт про надання правової допомоги № 80 від 21.12.2020 до договору на суму 5 000 грн. 00 коп., платіжне доручення № 28 від 24.12.2020 на суму 5 000 грн. 00 коп.

Суд враховує, що частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, відповідно до приписів частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, відповідачем не заявлялось клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене у сукупності, суд приймає як доведені та обґрунтовані витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять докази понесення позивачем реальних витрат у розмірі 5 000 грн. 00 коп., як вартості адвокатських витрат, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 33 860 грн. 00 коп. задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Єсеніна, будинок 6А; ідентифікаційний код 03341316) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40; ідентифікаційний код 20602681) 33 860 грн. 00 грн. страхового відшкодування, 2 102 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору та 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 06.04.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко