Справа № 909/161/21
УХВАЛА
30.03.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі:
судді Рочняк О. В.,
розглянувши матеріали позовної заяви № 3161/21 від 01.03.2021
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пансіонат "Карпатські зорі"
до відповідача: Акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"
про визнання недійсними додаткових угод до договору про спільну діяльність, витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень державного реєстратора та скасування витягів про державну реєстрацію прав
ВСТАНОВИВ: ТОВ "Пансіонат "Карпатські зорі" звернулося до господарського суду з позовом до АТ "Одеський припортовий завод", в якому просить:
- визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 04.01.2012 до Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003;
- визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 31.10.2012 до Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003;
- визнати недійсною Додаткову угоду № 7 від 19.09.2017 до Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003;
- застосувати наслідки недійсності Додаткової угоди №7 від 19.09.2017 до Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003, а саме:
22.03.2021 до відділу документального забезпечення, канцелярії суду від позивача надійшла заява (вх.№4168/21) про усунення недоліків позовної заяви, до якої приєднано копії: балансів ТОВ "Карпатські зорі" за 2015-2020 роки, довідки ТОВ "Карпатські зорі" №32 від 12.03.2021, висновку про вартість об"єкта оцінки від 03.01.2003 та договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003, укладеного між сторонами.
За приписами ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при розгляді справи.
Позивач заявив 11 позовних вимог - 8 вимог немайнового характеру і 3 вимоги майнового характеру.
За вимоги майнового характеру, якими в даному випадку є витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" мав сплатити 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підставою для залишення позовної заяви без руху, в т.ч. слугувало те, що жодних доказів в підтвердження дійсної вартості витребуваного майна, що становить предмет позову позивач суду не надав, а відтак, суд з метою перевірки правильності сплати позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі зобов"язав позивача надати суду належні та допустимі докази в підтвердження дійсної вартості витребуваного нерухомого майна.
Судом враховано, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов`язаннях (у тому числі в зв`язку з вимогами, заснованими на приписах частини п`ятої статті 216 Цивільного кодексу України), як рухомих речей, так і нерухомості, визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки такий обов`язок покладається на позивача.
В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.
Відповідно до п. 2 ст. 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.
Отже, якщо сторонами господарського договору передбачено спільне виробництво без створення юридичної особи, результатом якого є отримання спільного продукту, право власності на яке належить усім сторонам у частках, передбачених домовленістю між ними, то така господарська діяльність розглядається як один із видів спільної діяльності, в результаті якої виникає право спільної часткової власності на спільно вироблену продукцію.
У додатковій угоді №1 від 04.01.2012 до договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003 сторони визначили, що вклад Заводу (відповідача) у спільну діяльність щодо завершення реконструкції пансіонату "Карпатські зорі" - грошові кошти в розмірі 319 444 000 грн, а вклад Товариства (позивача) - спальні корпуси №1, №2, адмінкорпус та незавершене будівництво спального корпусу №3 загальною вартістю 1320000 грн.
Частки сторін в праві спільної часткової (дольової) власності визначені згідно з їх внесками в спільну діяльність та на момент укладення договору складають:частка Заводу - 99,6%, частка товариства -0,4%.
Відповідно до додаткової угоди №7 від 19.09.2017, яка я є предметом оскарження в суді, сторони затвердили частки у спільній діяльності в таких розмірах: заводу належить 99,7 % від загальної суми внесків, а товариству 0,3% від загальної суми внесків (п.6.3); доручили товариству провести реєстрацію права власності сторін частин майна, створеного в результаті спільної діяльності у реєстрі прав нерухомого майна та оцінку вказаних частин майна (п.15.3).
Таким чином, висновок експертно-консалтингової фірми ТОВ "Ека - Захід" від 03.01.2003 про вартість об"єкта оцінки не є належним доказом в підтвердження дійсної вартості витребовуваного майна, оскільки експертом станом на 03.01.2003 визначено ринкову вартість в розмірі 1320000 грн (без ПДВ) саме спальних корпусів №1, №2, адмінкорпусу та незавершеного будівництва спального корпусу №3, які розташовані по вул. Дачна 6 А в м.Яремче Івано-Франківської області, яке стало вкладом Товариства (позивача) у спільну діяльність) та не відповідає складу майна, витребувати яке позивач просить суд у позовній заяві, при чому кожне майно зареєстроване за різними адресами.
Відповідно до п.2.3 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку спільної діяльності без створення юридичної особи, затвердженого наказом Мінфіну України №1873 від 30.12.2011 зі змінами і доповненнями) передача учасником активів як вкладу у спільну діяльність відповідно до законодавства відображається за кредитом рахунків з обліку відповідних активів та дебетом субрахунку 1831 "Довгостроковий вклад у спільну діяльність" (якщо договір спільної діяльності укладено на строк більше, ніж один рік або безстроково) або субрахунку 3771 "Вклад у спільну діяльність" (якщо договір спільної діяльності укладено на строк менше, ніж один рік).
Отже, бухгалтерська довідка ТОВ "Карпатські зорі" №32 від 12.03.2021, у якій зазначено про те, що на балансі ТОВ "Карпатські зорі" обліковується "довгостроковий вклад у спільну діяльність" згідно Договору про спільну діяльність без створення юридичної особи від 05.03.2003 у вигляді будівель спальних корпусів №1, №2, адмінкорпусу та незавершеного будівництва спального корпусу №3, оціночна вартість в сумі 1320000 грн згідно висновку про вартість об"єкта оцінки експертно-консалтингової фірми ТОВ "Ека - Захід" не відображає вартості спірного майна та не може бути доказом в підтвердження дійсної вартості майна.
Бухгалтерський облік спільної діяльності веде оператор спільної діяльності окремо від результатів власної господарської діяльності, використовуючи для цього окремі регістри бухгалтерського обліку. За даними цих регістрів оператор спільної діяльності складає окремий баланс та відповідні форми фінансової звітності спільної діяльності в порядку, встановленому положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку (п.2.1. Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку спільної діяльності без створення юридичної особи, затвердженого наказом Мінфіну України №1873 від 30.12.2011 зі змінами і доповненнями).
У балансах ТОВ "Карпатські зорі" за 2015, 2017 - 2020 роки взагалі не відображено основні засоби, до складу яких відносяться об"єкти нерухомого майна, а в балансі за 2016 рік на початок звітного періоду віднесено основні засоби вартість 368490 грн. Разом з тим, до цих балансів і не могли бути віднесені дані щодо активів, які вкладені у спільну діяльність з підстав зазначених вище. А відтак, на підставі наданих суду балансів ТОВ "Карпатські зорі" суд не може встановити вартість витребуваного майна.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вклад ТОВ "Карпатські зорі" у спільну діяльність у вигляді активів - спальних корпусів №1, №2, адмінкорпусу та незавершеного будівництва спального корпусу №3, які оцінені в 1320000 грн та становили 0,4% вкладу не може означати, що вартість спірних приміщень становить 1320000 грн.
Враховуючи, що позивач згідно реєстру речових прав є співвласником спірного нерухомого майна, у суду відсутні підстави вважати, що на момент пред"явлення позову встановити точну ціну позову позивачем було неможливо.
Стороною не вчинено жодних дій на підтвердження визначення вартості майна, подані докази не є належними.
З огляду на те, що позивач фактично усунувся від надання суду належних доказів вартості майна, а суд не зобов`язаний визначати вартість спірного майна самостійно, а відповідно дійти висновку, чи визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд дійшов висновку, що позивач у встановлений строк не усунув недоліків позовної заяви, про які був обізнаний з ухвали про залишення позову без руху від 09.03.2021, не надав належних та допустимих доказів в підтвердження дійсної вартості витребуваного нерухомого майна, а процесуальним наслідком такої бездіяльності є повернення позовної заяви на підставі ч.4 ст.174 ГПК України.
Отже, повернення позовної заяви через те, що позивач не виконав вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліків такої заяви, обмежує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на доступ позивача до суду, але не порушує цього права і не нівелює його суті. Зазначене повернення позовної заяви забезпечує юридичну визначеність у правовідносинах суду з позивачем, який не виконав вимог чинної ухвали.
Відповідну позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/258/20 від 20.01.2021.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви позивач не клопотав.
Відповідно до ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Враховуючи, що Товариства з обмеженою відповідальністю "Пансіонат "Карпатські зорі" не усунуло недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.
З огляду на викладене та керуючись ст.ст.118, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пансіонат "Карпатські зорі" (вх.№ №3161/21 від 01.03.2021) та додані до неї документи повернути позивачу.
Згідно ч.8 ст.174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку у строк, встановлений ст.256 ГПК України.

Ухвалу підписано 30.03.2021

Суддя О.В. Рочняк