Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/775/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Жарський В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Кока В.А., ордер АМ №1004821 від 10.09.2020;

від відповідача: Нечипоренко І.П., наказ №1/2 від 14.01.2021;

від третьої особи: не з`явився;

прокурор: Зименко Л.В., посв. №058853 від 21.12.2020;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"

до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області,

за участю Прокуратури Житомирської області

про стягнення 997 269,56грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" звернулося до господарського суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) 1 647 566,00грн, з яких: 211 000,00грн збитків, 781 333,00грн збитків, завданих знеціненням коштів внаслідок інфляції, 655 233,00грн упущеної вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на норми ст. 661, 1173, 1174 ЦК України та ті обставини, що ним на прилюдних торгах придбане майно, однак в подальшому торги визнано недійсними по причині порушення вимог закону органом Державної виконавчої служби, що стало підставою для витребування майна у позивача на користь власника. Кошти, які сплачені позивачем на торгах, йому не повернуті. Заявлена позивачем до стягнення сума збитків складається із суми сплачених за майно коштів, збитків від інфляції, нарахованих за період з квітня 2005 року по липень 2017 року, а також, збитків у зв`язку з упущеною вигодою, яка полягає в неотриманих позивачем прибутках від ймовірного зберігання коштів на банківських рахунках за період з квітня 2005 року по вересень 2017 року включно.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.09.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/775/17 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

20.09.2017 до суду надійшла заява Прокуратури Житомирської області про вступ у справу в порядку представництва інтересів держави, а також, письмовий відзив прокуратури по справі.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 у справі №906/775/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.12.2017, відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №906/775/17 рішення Господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 18.12.2017 у справі №906/775/17 скасовано; справу №906/775/17 передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.07.2018 справу прийнято до провадження судом у складі судді Кравець С.Г.

06.09.2018 позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог з додатками (т.3, а.с.168-176,177), у відповідності до якої, з підстав, зазначених у позовній заяві по справі та повторених у цій заяві, просив стягнути з відповідача грошові кошти (збитки) в загальній сумі 1 855 746,15грн, з яких: 211 000,00грн основна сума збитків (загальна вартість майна), 869 742,00грн - збитки, завдані внаслідок інфляційного знецінення коштів та 775 004,15грн - збитки, пов`язані з упущеною вигодою (дохід, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин при збереженні коштів на діючому рахунку в банку). До заяви про збільшення позовних вимог додані відповідні розрахунки позовних вимог, а саме, розрахунок інфляції (збитків, завданих інфляцією) за період з квітня 2005 року по липень 2018 року включно (т.3, а.с.178); а також, розрахунок збитків, пов`язаних з упущеною вигодою, обраховані за період з квітня 2005 року по липень 2018 року (т.3, а.с.179-182).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 06.09.2018, заява позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, з врахуванням ст. 46 ГПК України.

За результатом нового розгляду, рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.12.2018 у справі №906/775/17 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2018 у справі №906/775/17 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 211 000,00 грн; прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено; стягнуто з Держави України в особі ГТУЮ у Житомирській області на користь ТОВ "Лабрадорит" 211 000,00грн; в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.06.2020 постановлено:

- касаційні скарги Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" та заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково;

- постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 та рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2018 у справі №906/775/17 скасувати в частині відмови у стягненні 869 742,00грн інфляційних втрат;

- справу №906/775/17 у частині вимоги про стягнення 869 742,00грн інфляційних втрат направити на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області;

- постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі №906/775/17 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови та абзац третій пункту 2 резолютивної частини в такій редакції:

"Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська обл., Коростишівський р-н., с. Кам`яний Брід, вул. Зарічна, 6, код 32356128) 211 000 грн.".

У відповідності до висновків суду касаційної інстанції, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.07.2020 здійснено повторний автоматичний розподіл справи та справу №906/775/17 в частині вимог про стягнення 869 742,00грн інфляційних втрат передано для розгляду судді Шніт А.В.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.07.2020 справу №906/775/17 у частині вимог про стягнення 869 742,00грн інфляційних втрат прийнято до розгляду; підготовче засідання призначено на 10.09.2020.

10.09.2020 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог (а.с. 69-70, т.8) та додаткові письмові пояснення (а.с. 78-81, т.8).

Ухвалою суду від 10.09.2020 відкладено підготовче засідання на 06.10.2020.

06.10.2020 до суду представником ліквідаційної комісії з ліквідації головного територіального управління юстиції у Житомирській області подано пояснення №9.2/16/2020/481 від 06.10.2020 з урахуванням обставин, викладених у постанові Верховного Суду (а.с. 96-101, т.8).

Ухвалою суду від 09.10.2020 постановлено прийняти до розгляду заяву позивача від 10.09.2020 (вх.№02-44/1409/20 від 10.09.2020) про збільшення позовних вимог та вважати заявленим до розгляду спір про стягнення з відповідача 997 269,56грн збитків, завданих внаслідок інфляційного знецінення коштів.

Ухвалою суду від 03.11.2020 постановлено продовжити строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкласти на 26.11.2020.

Ухвалою суду від 26.11.2020 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу №906/775/17 до судового розгляду по суті на 21.01.2021.

В судовому засіданні 21.01.2021 оголошено перерву до 10.02.2021.

Ухвалою суду від 10.02.2021 розгляд справи відкладено на 23.03.2021.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Подала клопотання про перерозподіл судових витрат.

Представник відповідача та прокурор заперечували проти задоволення позовних вимог.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, встановлені судами під час розгляду даної справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2004 у справі №26/142 стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Спіка" (далі ЗАТ "Спіка") на користь Акціонерного комерційного банку "Росток банк" (далі АКБ "Росток банк") 7850703,75грн заборгованості за кредитними договорами шляхом звернення стягнення на заставлене майно адміністративно-побутовий корпус, будівлю складу хлібокомбінату, цех для обробки граніту, блочно-модульну споруду для пилорами та модуль 102х24, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, а також гірниче устаткування і обладнання щебіньзаводу.

На примусове виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано судовий наказ від 02.07.2004 №26/142.

19.08.2004 відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 02.07.2004 у справі №26/142 про стягнення з ЗАТ "Спіка" заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

13.01.2005 відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції (далі ВДВС Житомирського обласного управління юстиції) та спеціалізованим державним підприємством "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії СДП "Укрспец`юст" (далі СДП "Укрспец`юст") укладені договори №5060001 та №5060002 на реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах (далі Договори).

Відповідно до пункту 1.1 Договорів їх предметом є здійснення сторонами дій, пов`язаних з виконанням вимог розділу 1 Генерального договору № 3 від 31.12.2003 з надання послуг по реалізації арештованого майна на прилюдних торгах, на яке звернено стягнення відповідно до вимог чинного законодавства України, в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", "Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна", затвердженого наказом Мін`юсту від 27.10.1999 № 68/5.

Майно арештовано на підставі ухвали Господарського суду міста Києва №26/142 від 02.07.2004.

Згідно із пунктом 2.2 Договорів відшкодування збитків, пов`язаних з неналежним виконанням своїх обов`язків здійснюється у порядку встановленому чинним законодавством України.

Пунктом 4.1 Договорів передбачено, що у разі несвоєчасного перерахування підприємством на рахунок виконавчої служби сум за реалізоване майно, нараховується пеня у розмірі ___ відсотків від суми реалізованого майна за кожен день прострочки.

Суд апеляційної інстанції, аналізуючи умови укладених між ВДВС Житомирського обласного управління юстиції та СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії СДП "Укрспец`юст" договорів №5060001 та №5060002 від 13.01.2005 на реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах, встановив, що спеціалізована організація на вказаних торгах не виступала від власного імені, а діяла як представник відділу ДВС з організації і проведенню цих торгів, тому саме орган державної виконавчої служби є продавцем майна за даними договорами. Крім того, судом враховано, що на час звернення до суду з даним позовом СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії СДП "Укрспец`юст" ліквідоване.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2005 порушено провадження у справі №23/167-б про банкрутство ЗАТ "Спіка" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ЗАТ "Спіка" відповідно до статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство).

11.03.2005 відбулися торги з реалізації будівель модульного типу та пилорами, оформлені протоколами від 11.03.2005 №5060001/363 та №5060002/364, переможцем яких визнано ТОВ "Лабрадорит".

Відділом державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції 12.04.2005 складено акти про проведення прилюдних торгів з реалізації будівлі модульного типу площею 2496 кв. м та будівлі пилорами площею 117,5 кв. м, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

Приватним нотаріусом Радомишльського району нотаріального округу Житомирської області на підставі названих документів видано свідоцтво від 15.04.2005 за № 485, яким підтверджено право власності позивача на майно.

18.04.2005 бюро технічної інвентаризації зареєструвало за ТОВ "Лабрадорит" будівлю модульного типу та будівлю пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

27.01.2006 Господарським судом міста Києва видано наказ про поворот виконання рішення суду у справі № 26/142 (у ході нового розгляду даної справи присвоєно № 26/142-22/296), яким зобов`язано АКБ "Росток банк" повернути ЗАТ "Спіка" заставлене майно, на яке було звернено стягнення рішенням місцевого господарського суду у справі №26/142.

21.06.2006 ухвалою Господарського суду міста Києва провадження у справі №23/167-б про визнання ЗАТ "Спіка" банкрутом припинено у зв`язку з відсутністю в товариства боргу перед АКБ "Росток банк".

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.09.2007 у справі №2/142"НМ" за позовом АКБ "Росток Банк" до Головного управління юстиції в Житомирській області (далі ГУЮ в Житомирській області), СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії, ТОВ "Лабрадорит", ЗАТ "Спіка" про визнання недійсними прилюдних торгів актів про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання будівель на торгах та повернення майна реалізованого на торгах, яке було залишено без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 та постановою Вищого господарського суду України від 06.03.2008, у задоволенні позову було відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ГУЮ в Житомирській області та СДП "Укрспец`юст" в особі Житомирської філії (перший та другий відповідач у цій справі) при проведенні прилюдних торгів з реалізації майна діяли правомірно, оскільки відповідно до частини (абзацу) шостої статті 64 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-Х1У зі змінами, внесеними Законом №1255-1У від 18.11.2003 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", встановлено, що у разі порушення судом провадження у справі про банкрутство боржника - юридичної особи, державний виконавець виносить постанову про зупинення виконавчого провадження, крім виконання провадження по зверненню стягнення на заставлене майно.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 у справі №2/870-НМ, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011, та які залишені без змін у зазначеній частині постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2011, визнано недійсними прилюдні торги від 11.03.2005, проведені Житомирською філією "Укрспец`юст" з продажу належних на праві власності ЗАТ "Спіка" будівлі модульного типу та будівлі пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

У постанові Вищого господарського суду України від 29.06.2011 у справі №2/870-НМ суд касаційної інстанції, окрім іншого, погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання прилюдних торгів від 11.03.2005, проведених в ході примусового виконання рішення суду від 21.06.2004 недійсними, оскільки прилюдні торги щодо продажу належних на праві власності ЗАТ "Спіка" будівлі модульного типу площею 2 496 кв. м та будівлі пилорами площею 117,5 кв. м, розташованих за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с.Потіївка, вул. Радгоспна, 8 були проведені після введення ухвалою господарського суду м. Києва від 07.02.2005 у справі №23/167-б про банкрутство ЗАТ "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника. Такі дії, як вказано судом касаційної інстанції, суперечать частині четвертій статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) та статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", тому прилюдні торги підлягають визнанню судом недійсним саме з цих підстав.

У постанові Вищого господарського суду України від 08.09.2014 у справі № 4/5007/37/12 за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" про витребування майна з чужого незаконного володіння суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для витребування спірного майна у ТОВ "Лабрадорит" на користь ЗАТ "Спіка" та залишив в силі рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 в цій частині, скасувавши постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014. Такий висновок суд обґрунтував тим, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тому висновок про витребування майна є правомірним та таким, що узгоджується з приписами статі 388 ЦК України. Визнання недійсними публічних торгів, які проведені у порядку, встановленому для виконання судового рішення, є самостійною підставою для витребування майна його власником у набувача такого майна у відповідності до частини першої статті 388 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за наслідками розгляду вказаної вище справи № 4/5007/37/12 спірне майно було витребувано у позивача. Підставою витребування майна визначено визнання недійсними торгів, які в порушення частини четвертої статті 12 Закону про банкрутство та статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" були проведені після введення ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.02.2005 у справі № 23/167-б про банкрутство ЗАТ "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника.

Також апеляційним господарським судом встановлено, що позивач, як переможець прилюдних торгів, сплатив спеціалізованій організації грошові кошти за придбане майно у розмірі 211 000грн, тобто загальну вартість придбаного майна, яка після визнання торгів недійсними та вилучення у позивача майна, останньому не була повернута.

Витребування у позивача за рішенням суду майна придбаного на прилюдних торгах та неповернення йому сплачених коштів за це майно стали підставою його звернення до суду з позовом.

Постановою Верховного Суду від 12.06.2020 у даній справі касаційні скарги Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" та заступника прокурора Рівненської області задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 та рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2018 у справі № 906/775/17 скасовано в частині відмови у стягненні 869 742,00 грн інфляційних втрат. Справу № 906/775/17 у частині вимоги про стягнення 869 742,00грн інфляційних втрат направлено на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 у справі № 906/775/17 змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови та абзац третій пункту 2 резолютивної частини в такій редакції:

"Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська обл., Коростишівський р-н., с. Кам`яний Брід, вул. Зарічна, 6, код 32356128) 211 000 грн.".

Верховним Судом у постанові від 12.06.2020 зроблено висновок, що суди попередніх інстанцій під час розгляду заявлених позивачем вимог не досліджували та не надали належної правової оцінки розрахунку інфляційних нарахувань, наданого позивачем, зокрема, судами не встановлено з якої дати мають бути повернуті грошові кошти, з якої дати починається прострочення повернення грошових коштів та не перевірено обґрунтованості як розміру так і періоду розрахунку (обчислення) інфляційних нарахувань. Окрім того судами взагалі не надано оцінку наявній в справі вимозі позивача адресованій відповідачу про сплату коштів та відповіді відповідача на цю вимогу, їх вплив на визначення початку періоду прострочення повернення коштів.

Відповідно до ч.5 ст.310 Господарського процесуального кодексу України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Щодо стягнення 869 742,00 грн збитків завданих внаслідок інфляційного знецінення коштів Верховним Судом у постанові від 12.06.2020 також зроблено висновок, що аналіз змісту заявлених позивачем вимог у цій частині свідчить, що останні фактично за своєю правовою природою є вимогами про стягнення інфляційних витрат, позаяк обґрунтовуються знеціненням грошових коштів в сумі 211 000,00 грн сплачених за придбане на прилюдних торгах майно внаслідок інфляційних процесів за період з 01.04.2005 по 31.07.2018.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 19.06.2018 у справі № 646/14523/15-ц.

Тобто, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно з статтею 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апеляційним господарським судом у цій справі встановлено, що позивач, як переможець прилюдних торгів, сплатив спеціалізованій організації грошові кошти за придбане майно у розмірі 211 000 грн, тобто загальну вартість придбаного майна, яка після визнання торгів недійсними та вилучення у позивача майна, останньому не була повернута.

Крім того, Верховний Суд зауважив, що судами попередніх інстанцій встановлено, що право власності ТОВ "Лабрадорит" на спірне майно було порушено в момент його витребування з власності у володіння ЗАТ "Спіка" на підставі рішення Господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 у справі № 4/5007/37/12 залишеного в силі в цій частині постановою Вищого господарського суду України від 08.09.2014.

За таких обставин суд дійшов висновку, що право позивача порушено з моменту набрання законної сили рішення суду від 14.04.2014 у справі № 4/5007/37/12, яким є 08.09.2014, оскільки із цього моменту позивач втратив право на це майно. Відтак, як встановлено судами під час розгляду даної справи, саме з вказаної дати у позивача виникло право на звернення з позовом до суду з вимогами, які є предметом цього судового розгляду. До ухвалення постанови Вищого господарського суду від 08.09.2014 у справі № 4/5007/37/12 придбане позивачем майно перебувало тривалий час у спірній площині враховуючи неодноразові спори щодо цього майна у яких ТОВ "Лабрадорит" брав участь в якості сторони спору та з володіння позивача не вибувало.

Таким чином, саме з моменту набрання законної сили рішення суду від 14.04.2014 у справі № 4/5007/37/12, яким є 08.09.2014, позивач мав право на повернення йому вартості придбаного майна у сумі 211 000грн, а тому суд вважає, що саме з вказаної дати у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат на суму боргу.

В свою чергу, вимога про відшкодування збитків у сумі 1 990 398,17грн (а.с.65-67, т.1), яка направлена позивачем до Головного управління юстиції у Житомирській області 21.11.2014, лише свідчить про те, що позивач вживав заходів для повернення йому вартості придбаного майна. Однак, дата направлення даної вимоги та дата відмови в її задоволенні (15.12.2014) (а.с.68, т.1) не може вважатися моментом, з якого у позивача виникло право на повернення йому вартості придбаного майна та нарахування інфляційних втрат через невиконання даного зобов`язання. А тому дана вимога та відповідь на неї не впливає на визначення початку періоду прострочення повернення коштів.

Під час перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат судом встановлено наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

При цьому слід мати на увазі, що індекс інфляції має нараховуватися в наступному місяці за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Тобто, враховуючи викладене, інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості повний місяць.

Розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2005 по липень 2018 здійснено позивачем на суму боргу у розмірі 211000грн. Інфляційні втрати за даний період, згідно розрахунку позивача, становлять 869 742,00грн (а.с.178, т.3).

Зважаючи на вищевикладене, суд не погоджується із даним розрахунком, оскільки судом здійснено висновок, що позивач мав право на повернення йому вартості придбаного майна саме з 08.09.2014.

Разом із заявою про збільшення позовних вимог від 10.09.2020 позивачем подано розрахунок інфляційних втрат за період з серпня 2018 року по липень 2020 року (а.с.72, т.8).

Відповідно до додаткових пояснень від 10.09.2020 розмір інфляційних втрат, обрахований ТОВ «Лабрадорит» з урахуванням правової позиції, викладеної Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 від 26.06.2020. Згідно даного висновку Верховного Суду, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з січня 2005 по липень 2018 на суму боргу у розмірі 211 000,00грн.

Водночас, за період з серпня 2018 по липень 2020 позивачем розраховано інфляційні втрати на суму боргу з урахуванням її інфляційного збільшення за попередній період прострочення.

Враховуючи те, що інфляційні втрати необхідно нараховувати лише за умови існування заборгованості повний місяць, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 219 185,64грн інфляційних втрат за період з жовтня 2014 по липень 2018.

Крім того, судом під час здійснення розрахунку інфляційних втрат за період із серпня 2018 року по липень 2020 року враховано позицію Верховного Суду, викладену в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 від 26.06.2020, а тому нарахування інфляційних втрат у даному періоді судом здійснено на суму боргу у розмірі 430185,64грн (211000грн (сума основного боргу) + 219185,64грн (інфляційне збільшення боргу за попередній період)). Розмір інфляційних втрат за даний період становить 50594,09грн.

Таким чином, загальний розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з Державного бюджету на користь позивача становлять 269 779,73грн (219 185,64грн + 50 594,09грн) за період з жовтня 2014 року по липень 2020 року.

Оскільки 23.03.2021 представником позивача подано до суду клопотання про перерозподіл судових витрат, враховуючи положення ст. 221 ГПК України, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Керуючись статтями 221, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" (12511, Житомирська обл., Коростишівський р-н., с. Кам`яний Брід, вул. Зарічна, 6, ідентифікаційний код 32356128):

- 269 779,73грн інфляційних втрат.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати ТОВ "Лабрадорит" на 05.04.2021 о 14 год. 00 хв. у приміщенні Господарського суду Житомирської області за адресою: м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65, зал судових засідань №101.

Зобов`язати ТОВ "Лабрадорит" до 26.03.2021 надіслати на адресу учасників провадження документи, що підтверджують розмір понесених судових витрат. Докази надіслання надати суду.

Повне рішення складено: 02.04.21

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - в справу 2 - позивачу (рек. з пов.)

3 - відповідачу (рек. з пов.) та на ел. адресу: ;

4 - Житомирській обласній прокуратурі (наручно)

5 - третій особі (рек. з пов.) 10014, м.Житомир, Новий Бульвар, 5.