ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2021 р. Справа№ 920/1122/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»

на додаткове рішення Господарського суду Сумської області

від 24.12.2020 (повний текст складено 30.12.2020)

у справі № 920/1122/19 (суддя Котельницька В.Л.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Алюпро Груп»

до Акціонерного товариства «Оператор

газорозподільної системи «Сумигаз»

про визнання незаконним та скасування рішення постійно діючої комісії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» з розгляду актів про порушення від 18.04.2019, що викладене у виді протоколу № 133, в частині п. 49 порядку денного протоколу, стягнення 460 612, 86 грн., що були отримані без достатньої правової підстави

В С Т А Н О В И В:

Додатковим рішенням Господарського суду Сумської області від 24.12.2020 заяву представника ТОВ «Алюпро Груп» від 26.03.2020 про ухвалення додаткового рішення та заяву представника ТОВ «Алюпро Груп» від 08.07.2020 про ухвалення додаткового рішення (уточнену) у справі № 920/1122/19 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» 18 400, 00 грн. судових витрат, у тому числі: 6 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, 6 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, 6 000,00 грн. «гонорар успіху», 400,00 грн. витрат на відрядження. В іншій частині в задоволенні заяв відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу до 400,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що судом першої інстанції не взято до увага приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України, відповідно до яких розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Апелянт стверджував, що позивачем не подано до суду доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів, як це встановлено положеннями цієї статті ГПК України, оскільки заява про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами подана до суду 26.03.2020. Розглядаючи уточнену заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив стягнути 30 400, 00 грн. судових витрат, в тому числі 12 000, 00 грн. за участь в суді першої інстанції, 6 000, 00 грн. за участь в суді апеляційної інстанції, 12 000, 00 грн. «гонорар успіху» та 400,00 грн. на відрядження, суд першої інстанції не врахував, що згідно ст. 244 ГПК України додаткове рішення приймає суд, який ухвалив відповідне рішення, тобто додаткове рішення щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції повинно виноситись апеляційним судом. Крім цього, судом не надано належної оцінки укладеному між ТОВ «Алюпро Груп» та адвокатом Кондратенко Максимом Миколайовичем Договору про надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019 та укладеному між ТОВ «Алюпро Груп» та Адвокатським Бюро «Максима Кондратенко» Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020 від 04.02.2020, доказам на підтвердження оплати наданих послуг з правової (правничої) допомоги між двома суб`єктами господарювання. На переконання апелянта, належним чином підтвердженими залишаються лише витрати на відрядження.

В судове засідання апеляційної інстанції 30.03.2020 з`явились представники сторін, представник відповідача (апелянта) надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити суми судових витрат на професійну правничу допомогу до 400, 00 грн.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване додаткове рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням господарського суду Сумської області від 05.03.2020 позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення постійно діючої комісії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «СУМИГАЗ» з розгляду актів про порушення від 18.04.2019, що викладене у виді протоколу №133, в частині п. 49 порядку денного протоколу, а саме задоволення акту про порушення від 15.03.2019 № 07/2189 щодо споживача Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» та визначення об`єму необлікованого природного газу за номінальною потужністю неопломбованого газового обладнання споживача Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» за період з 07.03.2019 по 15.03.2019. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» 460 612, 86 грн., що були отримані без достатньої правової підстави, 8 830, 19 грн. витрат по сплаті судового збору.

26.03.2020 до Господарського суду Сумської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої адвокат Кондратенко М.М., як представник позивача, просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про стягнення судових витрат з відповідача в сумі 12 000, 00 грн. До вказаної заяви долучив копію Додаткової угоди № 1 від 04.02.2019 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019 та копію акту наданих послуг № 1 від 16.03.2020 до Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020.

В зв`язку із необхідністю направлення матеріалів справи № 920/1122/19 до Північного апеляційного господарського суду разом з апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» від 27.03.2020 № 400007-сл-2020-0320 на рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2020 у справі № 920/1122/19, листом місцевого суду від 31.03.2020 №920/1122/19 позивача повідомлено, що подана ним заява про ухвалення додаткового рішення (вх. № 1026к від 26.03.2020) буде розглянута після повернення матеріалів справи із суду апеляційної інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020 №920/11222/19 рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2020 №920/1122/19 залишено без змін.

07.08.2020 на примусове виконання судових рішень місцевого суду та суду апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 241 ГПК України, Господарським судом Сумської області видано відповідний наказ.

08.07.2020 до Господарського суду Сумської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» про ухвалення додаткового рішення (уточнена), відповідно до якої представник позивача просив ухвалити додаткове рішення у справі № 920/1122/19 щодо стягнення з відповідача 30 400,00 грн. судових витрат (в т.ч.: 12 000,00 грн. за участь в суді першої інстанції, 6 000,00 грн за участь в суді апеляційної інстанції, 12 000,00 грн. «гонорар успіху», 400,00 грн. витрати на відрядження). До вказаної заяви було долучено копію рахунків-фактури № 2 від 28.05.2020 на суму 3 000, 00 грн., № 3 від 03.07.2020 на суму 15 400, 00 грн., товарні чеки від 05.06.2020 про сплату 3 000, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка» та від 06.07.2020 про сплату 15 400, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка», а також копії двох квитків на проїзд вартістю по 200, 00 грн. кожен.

Разом з цим, 04.08.2020 до Господарського суду Сумської області надійшов лист Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2020 №920/1122/19/750/20 про направлення матеріалів справи для подальшого скерування разом з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Листом Господарського суду Сумської області від 07.08.2020 № 920/1122/19 позивача, як заявника, повідомлено, що за необхідності надіслання матеріалів справи до суду апеляційної інстанції для подальшого їх скерування до суду касаційної інстанції, подані ним заява про ухвалення додаткового рішення (вх. № 1026к від 26.03.2020) та заява про ухвалення додаткового рішення (уточнена) від 08.07.2020 № б/н (вх №5801/20 від 08.07.2020) будуть розглянуті після повернення матеріалів справи №920/1122/19 до Господарського суду Сумської області.

Постановою Верховного Суду від 03.11.2020 № 920/1122/19 залишено без змін рішення Господарського суду Сумської області від 05.03.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2020.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 17.12.2020 заяви позивача про ухвалення додаткового рішення (вх. №1026к від 26.03.2020 та №5801/20 від 08.07.2020) у справі №920/1047/18 призначено до розгляду у судове засідання на 24.12.2020.

Як вище згадувалось, додатковим рішенням Господарського суду Сумської області від 24.12.2020 заяву представника ТОВ «Алюпро Груп» від 26.03.2020 про ухвалення додаткового рішення та заяву представника ТОВ «Алюпро Груп» від 08.07.2020 про ухвалення додаткового рішення (уточнену) у справі № 920/1122/19 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» 18 400, 00 грн. судових витрат, у тому числі: 6 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, 6 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, 6 000,00 грн. «гонорар успіху», 400,00 грн. витрат на відрядження. В іншій частині в задоволенні заяв відмовлено.

Задовольняючи частково вищезгадані заяви позивача, суд першої інстанції виходив з того, що представником ТОВ «Алюпро Груп» подано належні докази на підтвердження обґрунтованості витрат на професійну правову (правничу) допомогу, проте беручи до уваги заперечення відповідача, критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявника.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

За приписами ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, розподіл судових витрат у справі здійснює господарський суд, який приймає рішення, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. У разі, якщо судом не було прийнято рішення щодо розподілу судового збору або інших судових витрат, суд за заявою учасників справи чи з власної ініціативи повинен ухвалити додаткове рішення (постанову) у справі, яким вирішити відповідне питання.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Учасники справи на підставі п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З огляду на правовий контекст вищенаведених норм сторона має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Згадане положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла або очікує понести в зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім цього, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено матеріалами справи, звертаючись з позовом до суду, позивач в позовній заяві зазначив, що у зв`язку з розглядом справи очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000, 00 грн., проте жодного розрахунку вказаної суми не навів.

Разом з цим, 26.02.2020 до Господарського суду Сумської області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп», відповідно до якого його представник просив долучити до матеріалів справи докази сплати позивачем витрат на надання правової (правничої) допомоги в сумі 12 000, 00 грн., а саме, товарного чеку від 10.02.2020 про сплату 6 000, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка» та товарного чеку від 18.10.2019 про сплату 6 000, 00 грн. адвокату Кондратенко М.М.

05.05.2020 до початку судового засідання, в якому було ухвалено рішення суду, в канцелярією Господарського суду Сумської області було зареєстровано клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп», відповідно до якого представник останнього просив долучити до матеріалів справи докази укладення договорів про надання правової (правничої) допомоги та сплати позивачем витрат на таку допомогу в сумі 12 000, 00 грн., до якого долучено копію Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020 від 04.02.2020, копію акту надання послуг від 04.02.2020 до Договору надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019 на суму 7 000, 00 грн. та копію Договору надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019.

Судові витрати згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст. 126 ГПК України).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім визначеного ст. 126 ГПК України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на нведене, виходячи зі змісту статей 3, 11, 15 ГПК України, питання співмірності заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Крім цього, зважаючи на положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, пункті 268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо ним доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтвердженими та доведеними. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 ГПК України висловив Верховний Суд, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі № 910/10911/18, від 14.05.2019 у справі № 922/576/18, від 29.05.2019 у справі № 910/10483/18, від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 25.06.2019 № 916/1340/18.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу в силу положень ч. 5 цього Кодексу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію наведено Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду (постанова від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Рішенням ( п. 26 ) Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та рішенням ( п. 23 ) Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Аналіз положень ст. ст. 126, 129 ГПК України вказує на те, що процесуальне законодавство надає можливість іншій стороні подати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у разі незгоди із розрахунком витрат у заяві.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України копії доказів (крім речових доказів), які подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявник надав товарні чеки від 10.02.2020 про сплату 6 000, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка» та від 18.10.2019 про сплату 6 000, 00 грн. адвокату Кондратенко М.М., які були долучені до заяви від 26.02.2020, копію Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020 від 04.02.2020, копію акту надання послуг від 04.02.2020 до Договору надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019 на суму 7 000, 00 грн. та копію Договору надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019, які були долучені до заяви від 05.03.2020, копію Додаткової угоди № 1 від 04.02.2019 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019 та копію акту наданих послуг № 1 від 16.03.2020 до Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020, які були долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення від 26.03.2020, а також копію рахунків-фактури № 2 від 28.05.2020 на суму 3 000, 00 грн., № 3 від 03.07.2020 на суму 15 400, 00 грн., товарні чеки від 05.06.2020 про сплату 3 000, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка» та від 06.07.2020 про сплату 15 400, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка», а також копії двох квитків на проїзд вартістю по 200, 00 грн. кожен, які були долучені до заяви про ухвалення додаткового рішення (уточненої) від 08.07.2020.

Проте, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надіслання відповідачу копій цих документів разом з відповідними заявами, які були подані до суду, матеріали справи не містять.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відтак, оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення позивачем свого процесуального обов`язку та не направлення іншій стороні (відповідачу) копій доказів на підтвердження дійсності понесених на правничу допомогу витрат призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду своєчасно ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.

Аналогічний висновок викладено у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/2821/18.

За таких обставин, у випадку недотримання позивачем вимог щодо належного направлення відповідних копій документів відповідачу, а також у разі ненадання суду доказів на підтвердження факту такого надсилання, суд з огляду на положення ст. 80 ГПК України не може брати до уваги доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви, адже відсутні підстави для задоволення відповідних заяв про відшкодуванні витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення з цього питання.

Суд першої інстанції не врахував наведені приписів чинного ГПК України, отже безпідставно прийняв надані заявником документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, які не направлялись для ознайомлення іншій стороні.

Суд першої інстанції також не врахував, що долучені заявником до заяви про ухвалення додаткового рішення від 26.03.2020 та до заяви про ухвалення додаткового рішення (уточненої) від 08.07.2020 докази, а саме: копія Додаткової угоди № 1 від 04.02.2019 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 198/19 від 10.10.2019, копія акту наданих послуг № 1 від 16.03.2020 до Договору про надання правової/правничої допомоги № 2/2020, копії рахунків-фактури № 2 від 28.05.2020 на суму 3 000, 00 грн., № 3 від 03.07.2020 на суму 15 400, 00 грн., товарні чеки від 05.06.2020 про сплату 3 000, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка» та від 06.07.2020 про сплату 15 400, 00 грн. АБ «Максима Кондратенка», а також копії двох квитків на проїзд вартістю по 200, 00 грн. кожен були подані заявником з пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України, яка передбачає, що відповідні докази повинні подаватись до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В даному випадку судом першої інстанції рішення ухвалено 05.03.2020, а вищезазначені докази було подано заявником 26.03.2020 та 08.07.2020, тобто через 20 днів та через 4 місяці відповідно після ухвалення рішення судом першої інстанції, що в свою чергу виключає можливість їх прийняття в якості доказів на підтвердження понесення судових витрат на правову допомогу.

Крім цього, місцевий господарський суд, задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення (уточнену) від 08.07.2020 та стягуючи 6 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та 400, 00 грн. на проїзд до апеляційного суду, залишив поза увагу приписи ст. 244 ГПК України, відповідно до яих суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, тобто розподіл судових витрат здійснюється судом, який приймав рішення, відповідно розподіл судових витрат, зокрема, на правову допомогу в суді апеляційної інстанції може здійснити відповідний апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду справи, а не суд першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» від 26.03.2020 про ухвалення додаткового рішення та від 08.07.2020 про ухвалення додаткового рішення (уточнену) у справі № 920/1122/19, як і ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення з цього питання.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення на підставі п.п. 1-4 ч.1 ст.277 ГПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування вимог матеріального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про часткове задоволення заяв про ухвалення додаткового рішення, оскаржене додаткове рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про відмову у задоволенні відповідних заяв позивача. Тому доводи відповідача по суті його апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а скарга - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» частково задовольнити, додаткове рішення Господарського суду Сумської області від 24.12.2020 у справі № 920/1122/19 - скасувати.

В задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Алюпро Груп» від 26.03.2020 про ухвалення додаткового рішення та від 08.07.2020 про ухвалення додаткового рішення (уточнену) у справі № 920/1122/19 відмовити.

Матеріали справи №920/1122/19 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.04.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко