ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2021 року Черкаси справа № 925/94/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Малого приватного підприємства «АСВА»

до фізичної особи-підприємця Сушко Віктора Вікторовича

про стягнення 33666,07 грн,

Мале приватне підприємство «АСВА» звернулось у Господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Сушка Віктора Вікторовича про стягнення 33666,07 грн за прострочення виконання зобов`язання з своєчасної оплати за поставлений товар автомобільні шини/диски згідно з усною домовленістю у розмірі 33666,07 грн, у тому числі 30158,02 грн основного боргу, 1448,30 грн 3% річних, 2059,75 грн інфляційних та відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору купівлі-продажу товару, позивач передав, а відповідач прийняв товар, проте за отриманий товар відповідач не розраховувався, допустивши прострочення оплати його вартості.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.02.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення та клопотанням (у разі наявності) щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов суду не надав. Ухвала Господарського суду Черкаської області від 03.02.2021, направлена судом на адресу відповідача, вказану позивачем у позовній заяві, яка є адресою держаної реєстрації його місцезнаходження (судом був замовлений Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), вручена відповідачу 11.02.2021 особисто, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Отже, з огляду на належне повідомлення відповідача про розгляд справи та неподання ним відзиву на позов не перешкоджає суду розглянути справу за наданими позивачем доказами.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Малим приватним підприємством «АСВА» (продавець, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Сушком Віктором Вікторовичем (покупець, відповідач у справі) було досягнуто домовленості, згідно з якою продавець зобов`язалося поставити покупцю автомобільні шини/диски (надалі товар), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити товар у кількості, асортименті та за цінами відповідно до замовлень, рахунків-фактур та видаткових накладних, а також позивач зобов`язався надати відповідачу послуги з шиномонтажу, а відповідач зобов`язався прийняти ці послуги та оплатити їх.

Факт передання товару у кількості 8 шин відповідачу підтверджується видатковими накладними: №11212 від 27.11.2019 на суму 20000,02 грн (а.с. 18); №11213 від 27.11.2019 на суму 17160,00 грн (а.с. 19); №11243 від 28.11.2019 на суму 7998,00 грн (а.с. 20).

Також позивач надав відповідачу послуги з балансування та накачування шин на загальну суму 340,01 грн, що підтверджується актом надання послуг №1084 від 27.02.2020 (а.с. 21).

Відповідачу виставлені рахунки на оплату: №11549 від 25.11.2019 на суму 20000,02 грн (а.с. 22); №11646 від 26.11.2019 на суму 7998,00 грн (а.с. 23); №11685 від 27.11.2019 на суму 17160,00 грн (а.с. 24); №1158 від 27.02.2020 на суму 340,01 грн (а.с. 25).

15.05.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача 5000,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с. 26).

Іншу частину вартості отриманого товару та наданих послуг відповідач не сплатив, у зв`язку з чим 29.07.2020 позивач надіслав відповідачу лист №27 з вимогою погасити заборгованість за відвантажені шини та надані послуги з шиномонтажу у сумі 40498,03 грн найближчим часом (а.с. 34).

01.09.2020 позивач повторно направив відповідачу лист №27/2 з вимогою погасити наявну заборгованість у сумі 40498,03 грн до 15.09.2020 та попередив про звернення до суду у випадку невиконання даної вимоги (а.с. 35).

22.12.2020 відповідач оплатив 10 340,01 грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с. 32).

Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача за відвантажені шини та надані послуги з шиномонтажу становить 30158,02 грн.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого товару та наданих послуг стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту прав та порушеного господарського інтересу, та відновлення свого становища.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За загальним порядком укладання господарських договорів вони викладаються у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарський кодекс України).

Правочин згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного Кодексу України).

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного у спрощений спосіб двостороннього оплатного договору відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу відповідний товар та надати обумовлені послуги, а відповідач сплати узгоджену сторонами вартість цього товару та отриманих послуг, а дії сторін щодо направлення рахунків на оплату товару та їх часткової оплати засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Вказані правовідносини за своєю правовою природою є відносинами купівлі-продажу та відповідають вимогам статті 655 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (статті 669, 671, 691 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтями 901, 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

Як вбачається з видаткових накладних сторонами визначено найменування марка, виробник та кількість товару, який позивач поставив відповідачу, отже, суд вважає, що сторонами досягнуто згоди з всіх істотних умов для даного виду договору. Договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний у встановленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення статті 204 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання укладеного між сторонами справи умов договору, позивач поставив, а відповідач прийняв товар вартістю 45158,02 грн та отримав послуги з шиномонтажу на суму 340,01 грн. Відсутність претензій відповідача щодо неналежної поставки товару, недопоставки, неякісного товару чи іншого невиконання умов спірного договору є доказом належного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

У силу наведених правових норм після отримання товару від постачальника, у відповідача виник обов`язок з оплати його вартості. Судом встановлено, що відповідач повністю не розрахувався за поставлений товар та надані послуги, його заборгованість становить 30158,02 грн, розмір якої підтверджено належними доказами (видатковими накладними, рахунками на оплату, актом надання послуг) та не заперечений відповідачем.

Відповідно до статей 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, у розумінні вимог статей 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, відповідач суду не подав, тому вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 30158,02 грн є обґрунтованою, отже підлягає до задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних вимог позивачем нараховано відповідачу 1448,30 грн 3% річних (з врахуванням поставок товару та розміру заборгованості) з 28.11.2019 до 22.12.2020 та 2059,75 грн інфляційних за період прострочення з грудня 2019 року до грудня 2020 року, які просить стягнути з відповідача.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок виконано вірно та не перевищує суми можливого нарахування. Вимога позивача про стягнення 1448,30 грн 3% річних та 2059,75 грн інфляційних підлягає до задоволення.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це суд вважає, що позовні вимоги Малого приватного підприємства «АСВА» підлягають до задоволення.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина першої статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро (організаційні форми адвокатської діяльності).

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро.

У свою чергу пункт 4 частини 1 статті 1 вказаного закону визначає, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 600,00 грн.

На підтвердження наданих адвокатом Капустінською О.Г. послуг з правничої допомоги надано договір про надання правової допомоги від 12.01.2021 №11-КО, який укладений між Малим приватним підприємством «АСВА» та Адвокатським об`єднанням «ЮСГАРД», додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 12.01.2021 №11-КО, актом надання правової допомоги від 27.01.2021. Про оплату правничих послуг свідчить платіжне доручення від 12.01.2021 №3816 про отримання від Малого приватного підприємства «АСВА» 10600,00 грн.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд задовольнив позов позивача повністю, з відповідача фізичної особи-підприємця Сушко Віктора Вікторовича на користь позивача Малого приватного підприємства «АСВА» підлягає до відшкодування 10600,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сушка Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 ) на користь Малого приватного підприємства «АСВА» (вул. Флоренції, 12-Б, кв.103, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код 16399501) 30158,02 грн основного боргу, 1448,30 грн 3% річних, 2059,75 грн інфляційних, 2270,00 грн судового збору та 10600,00 грн витрат за надану професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко