ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2021 р. Cправа № 902/1240/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Шушковій А.П.,

За участю представників сторін

позивача Боголіп Юлія Володимирівна, довіреність б/н від 23.10.2020 (в режимі ВКЗ)

відповідача Клименко Андрій Петрович, довіреність б/н від 11.01.2021 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49602)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул. Академіка Ющенка, буд. 6, прим. 99, м. Вінниця, 21037)

про стягнення штрафу в сумі 59375,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 18.12.2020 надійшла позовна заява №НЮс-01/430 від 11.12.2020 Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" про стягнення 59375,00 грн штрафу за неправильне зазначення вантажовідправником відомостей про масу вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у липні 2020 року зі станції Барвінкове Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" здійснило відправлення вагону № 95601159 згідно накладної № 49715220 на станцію Жовтнева - Одеської залізниці. При цьому, при проходженні вагону через станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у зазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній. Так у накладній № 49715220 у вагоні № 95601159 зазначена маса вантажу складає 67300 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 70500 кг, що на 3200кг більше, ніж вказано в накладній. У зв"язку з чим позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 59375,00 грн за неправильне зазначення відомостей про масу вантажу.

Ухвалою суду від 22.12.2020 відкрито провадження у справі № 902/1240/20 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання) та встановлено відповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву та клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

13.01.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів. У відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з підстав у ньому викладених.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що у зв"язку з тим, що відправник не має в розпорядженні ні відповідних вагових пристроїв для зважування вантажу в вагоні, ні відповідних спеціалістів, які б могли самостійно визначити вагу вантажу вантаж було передано на територію станції відправлення Барвінкове, Донецької залізниці для зважування. При зважуванні встановлено вагу вантажу брутто - 90500 кг, нетто - 67300 кг. Вказує, що саме позивачем було зважено вантаж і записано у вагу у свою Книгу зважування (ф.ГУ-36), а відповідач на підставі даних залізниці вніс в накладну відомості щодо маси вантажу. Залізниця прийняла вантаж без будь - яких зауважень.

Відповідач посилається на те, що позивачем не надано жодних доказів, що на момент заповнення накладної вага вантажу була інша ніж та, що зазначена відповідачем та зафіксована позивачем в книзі зважування на станції відправлення.

Окрім того, відповідач просить суд, в разі визнання позовних вимог обґрунтованими, зменшити суму штрафу до однократної провізної плати за вагон за всю відстань перевезення - 11875,00 грн.

Ухвалою від 16.01.2021 суд постановив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання у справі призначити на 09.02.2021.

Також, суд постановив витребувати від позивача оригінал та належним чином завірені копії: книги зважування на вагонних вагах станції Барвенково, Донецької залізниці (ф. ГУ-36) за 19.07.2020, щодо зважування вагону №95601159 відправленого згідно накладної №49715220 від 20.07.2020 або витяг з неї; книги зважування на вагонних вагах станції Барвенково, Донецької залізниці (ф. ГУ-36) з електронної бази даних ГІОЦ УЗ АСК ВП УЗ-Е за 19.07.2020, щодо зважування вагону №95601159 відправленого згідно накладної №49715220 від 20.07.2020.

27.01.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

У зазначеній відповіді на відзив, представник позивача, вказує, що оскільки маса вантажу визначалася без участі працівників залізниці, а сам вантаж було прийнято лише шляхом візуального огляду, то залізниця не могла знати про невідповідність маси вантажу, а тому вантаж відправнику не повертався та не переоформлялися нові перевізні документи. Виконання залізницею додаткових операцій, пов"язаних з перевезення вантажу (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування, тощо) здійснюється на підставі окремих договорів. Зважування на вагах залізниці, яке не є контрольним, оформлене станційною книгою форми ГУ-36 не знімає з відповідача відповідальності за всі наслідки неправильності. неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладних. Також представник позивача зазначив, що відповідач визначив масу вантажу у невстановлений спосіб. Вважає, що не має підстав для зменшення штрафу.

01.02.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача б/н від 28.01.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою від 01.02.2021 суд постановив відмовити в задоволенні даного клопотання через неможливість забронювати зал ВКЗ №201 Центрального апеляційного господарського суду у зв`язку із заздалегідь заброньованими на цей самий час засіданням Господарського суду Миколаївської області.

В судовому засіданні 09.02.2021 представник відповідача подав заперечення проти доводів позивача у відповіді на відзив, які були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою від 09.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі №902/1240/20 на 30 днів; слухання в справі призначено на 04.03.2021.

25.02.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника відповідача б/н від 23.02.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

25.02.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача б/н від 19.02.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (резервний суд - Господарський суд Дніпропетровської області).

Ухвалою від 26.02.2021 задоволено клопотання представника позивача б/н від 19.02.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду та заяву представника відповідача б/н від 23.02.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Протокольною ухвалою від 04.03.2021 суд постановив закрити підготовче провадження у справі з 16.03.2021 та призначити справу для розгляду по суті на 26.03.2021.

10.03.2021 на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшло клопотання представника позивача б/н від 04.03.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (резервний суд - Господарський суд Дніпропетровської області).

Ухвалою від 10.03.2021 задоволено клопотання представника позивача б/н від 04.03.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

16.03.2021 від представника позивача до суду надійшли пояснення від 12.03.2021.

На визначену судом дату - 26.03.2021 в судове засідання в режимі відеоконференції з"явилися представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити. Зазначив, що оплату відповідачем було здійснено за послугу надання вагів та зазначив, що зважування було проведено відповідачем.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідачем було сплачено кошти за послугу зважування та маневрування на користь позивача та, що зважування було проведено позивачем.

В судовому засіданні судом оголошувалася перерва для перевірки можливості проведення судового засідання за участю представника позивача в режимі ВКЗ в приміщенні Центрального апеляційного суду після виходу суду з нарадчої кімнати.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2020 року зі станції Барвінкове Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" здійснило відправлення вагону № 95601159 згідно накладної № 49715220 на станцію Жовтнева - Одеської залізниці.

Представник відповідача своїм підписом підтвердив правильність внесення відомостей до накладної № 49715220.

При проходженні вагону через станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізниць України, залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено, що маса вантажу у зазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відправником у накладній.

Так у накладній № 49715220 у вагоні № 95601159 зазначена маса вантажу складає 67300 кг, фактично ж встановлено, що маса вантажу складає 70500 кг, що на 3200 кг більше, ніж вказано в накладній.

В матеріали справи подано копію витягу технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки.

Листом від 26.07.2020 відповідач просив начальника ст. Барвінкове Донецької залізниці дати телеграму на ст. Жовтнева (ЕКСП) Од. та вважати вірною масу вантажу вагону № 95601159 - 70500 кг.

Про зазначене вище було складено комерційні акти № 453603/107, № 453603/107/45 від 22.07.2020 (а.с.8), які містять підписи начальника станції Боровик Н.В., працівника станції, яка здійснювала перевірку Родичевої А.С. та заступника начальника станції ОСОБА_1 та акт загальної форми № 2985 від 22.07.2020 (а. с. 13).

У зв"язку з відсутністю по штатному розкладу таких посад, як начальник вантажного району, завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, наказом начальника станції від 25.02.2020 № 102 замість вищевказаних осіб було уповноважено на підписання комерційних актів заступників начальників станції Чайку О.Є. та Бондаренко О.А.

Факт того, що до трудових обов"язків комерційного агента ОСОБА_2 входить обов"язок здійснювати зважування вагонів, підтверджується п.5 розділу 2 та п.7 розділу 2 її посадової інструкції (а.с.18-21).

Позивачем, окрім іншого, на підтвердження викладених ним обставин надано суду копію виписки із книги переважування, копію книги зважування вантажів на вагонних вагах в.ГУ-36, копію довідки № 9012 щодо інформації з накопичувальної картки ф.ФДУ-92.

У зв"язку з вищевикладеним позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 59375,00 грн за неправильне зазначення відомостей про масу вантажу.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 вказаної статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Згідно із ч. 1 ст. 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до п. 5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 №863/5084.

Згідно з пунктом 1.1. Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644 (Правила) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (частина 1 пункту 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Відповідно до п. 2.1. Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил згідно із яким графа 4 "Одержувач" відправником заповнюється у порядку, передбаченому для графи "Відправник". У графі 1 "Відправник" вказуються наступні відомості: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти.

Згідно із п. 2.3. Правил у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно із ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

У відповідності п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Таким чином, саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу. При цьому у застосуванні статей 118 та 122 Статуту залізниць України слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Як слідує з наявної в справі накладної № 49715220, правильність внесених до неї відомостей, підтверджено представником відправника - менеджером з логістики Чорноморець О.В. (ЕЦП 20.07.2020 об 13:08).

В свою чергу, по прибутті вагону на станцію призначення Синельникове-1 Придніпровської залізниці виявлено невірне зазначення маси вантажу, про що складено комерційні акти від 22.07.2020 №453603/107, № 453603/107/45 та акт загальної форми № 2985 від 22.07.2020.

Вказані акти складено у відповідності до вимог визначених Правилами складання актів, відтак останні є належними, допустимими та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, на підтвердження обставин неправильного зазначення відправником вантажу, в даному випадку відповідачем, маси вантажу.

Вказані відповідачем обставини щодо невірного зазначення в накладній маси вантажу не спростовують наявності підстав для відповідальності відповідача в межах даного спору, оскільки відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України саме відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За вказаних обставин, враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведено й підтверджено матеріалами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку неправильним зазначенням в накладній маси вантажу.

При цьому суд констатує, що п`ятикратний розмір штрафу позивачем розраховано вірно, виходячи з загальної суми провізної плати, вказаної на звороті накладної №49715220.

Разом з тим у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач, окрім іншого, просить суд зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу.

Вказане клопотання мотивоване скрутним матеріальним становищем відповідача та тим, що останній не бажав вчинення правопорушення, і ним вжито всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Розглянувши зазначене клопотання відповідача, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч.3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто, з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18).

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу суд взяв до уваги те, що позивачем не понесено значних збитків чи додаткових витрат внаслідок невірного зазначення коду вантажоотримувача, оскільки вантажем були порожні вагони, а недоліки в реквізитах отримувача було усунуто в стислі терміни;

Разом з тим, у контексті встановлених обставин, варто врахувати те, що відповідачу не було та не могло бути відомо про невірне зазначення коду вантажоотримувача на момент здійснення відправлення при заповненні накладної, що розцінюється судом як виняткова обставина.

Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладені обставини в сукупності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір заявленого до стягнення штрафу на 50 %, що становить 29687,50 грн.

З огляду на вказане, суд у даній справі, враховуючи наявну в ній сукупність доказів та встановлених обставин, а також той факт, що невірне зазначення маси вантажу не мало наслідком значних додаткових витрат для позивача, керуючись принципом верховенства права, дійшов висновку по наявність підстав для зменшення штрафу.

Можливість зменшення розміру штрафних санкцій в аналогічних правовідносинах, з урахуванням приписів ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, а також віднесення визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, покладається на розсуд суду з урахуванням конкретних обставин справи.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду при зменшенні штрафу, яку викладено, зокрема, у постанові від 30.09.2019 у справі №905/1742/18.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти. Доводи відповідача спростовуються поданими в матеріали справи доказами.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо зменшення штрафу.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача в повному обсязі відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, так як спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 232, 233, 236-238, 240-242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул. Академіка Ющенка, буд. 6, прим. 99, м. Вінниця, 21037, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (просп. Дмитра Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49602, ; реквізити для сплати штрафу НОМЕР_1 , в АТ "Ощадбанк", МФО 300465, , отримувач: філія "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" АТ "Укрзалізниця") штраф за невірно зазначено в залізничній накладній масу вантажу в розмірі 29687,50 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" (вул. Академіка Ющенка, буд. 6, прим. 99, м. Вінниця, 21037, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" (просп. Дмитра Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49602, ) 2102,00 грн. витрат на сплату судового збору.

4. У частині стягнення 29687,50 грн. штрафу відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 та п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 02 квітня 2021 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, м. Дніпро, 49602)

3 - відповідачу (вул. Академіка Ющенка, буд. 6, прим. 99, м. Вінниця, 21037)