УХВАЛА

01 квітня 2021 року

м. Київ

Справа № 920/198/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області

(головуючий - Коваленко О.В., судді: Заєць С.В., Котельницька В.Л.)

від 21.03.2019

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Пашкіна С.А.)

від 21.01.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

про стягнення 2 950 308,74 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" про стягнення 1 968 949,10 грн пені, 143 731,50 грн 3% річних, 837 628,14 грн інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами договору на купівлю-продаж природного газу №03/100/13-Б від 04.01.2013.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.03.2016, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016, в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016 рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 206 813,75 грн пені, 143 731,50 грн - 3% річних, 837 628,14 грн інфляційних збитків, 17 822,60 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 у справі № 920/198/16 апеляційні скарги АТ "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 у справі №920/198/16 скасовано, ухвалено нове рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 206 813,75 грн пені та судовий збір. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 920/198/16 касаційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021, після нового розгляду справи, рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 залишено без змін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши акти приймання-передачі природного газу встановив, що відповідно до умов договору акт приймання-передачі лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця, а обов`язок із складання акта приймання-передачі природного газу покладено саме на покупця. Умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталів, визначена його вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Відповідачем основна заборгованість сплачена в повному обсязі, проте з порушенням строків, визначених у договорі.

Досліджуючи порядок розрахунків, суди дійшли висновку, що обов`язок відповідача не ставиться в залежність від дати одержання відповідного акта приймання-передачі, тобто прострочення грошового зобов`язання покупця за спірним договором не пов`язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта чи його повернення продавцем.

Натомість, з огляду на умови пунктів 6.1., 7.2. договору (зі змінами узгодженими сторонами додатковими угодами) суди встановили, що правильним нарахуванням пені є: за зобов`язаннями квітня 2015 року за період з 21.07.2015 по 21.09.2015, за зобов`язаннями травня 2015 року за період з 21.07.2015 по 13.10.2015 та за зобов`язаннями червня 2015 року за період з 21.07.2015 по 13.10.2015, тому загальний розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 206 813,75 грн. В решті вимог щодо стягнення пені суди визнали необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Також суди, беручи до уваги умови пункту 6.1 договору, в якому встановлено строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, а також виходячи з того, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, а тому наявність вини відповідача не є необхідною умовою для їх стягнення, прийшли до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 143 731,50 грн 3% річних та 837 628, 14 грн інфляційних збитків.

23.02.2021 АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі № 920/198/16, в якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови у стягненні пені у розмірі 1 762 135,35 грн та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судами норм матеріального права: статей 251-254, 526, 530 Цивільного кодексу України, порушення статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України та необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 907/529/16 та від 22.03.2018 у справі № 910/15065/16 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України).

Скаржник не погоджується з відмовою в частині стягнення пені, оскільки вважає, що суди зробили неправильний висновок про те, що пеня нараховується згідно із умовами пункту 7.2 договору, тоді як має нараховуватися за правилами, закріпленими у частині 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Також, скаржник просить врахувати, що питання стягнення пені у цій справі має фундаментальне значення для відновлення справедливості, формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів та має виняткове значення для скаржника.

Верховний Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на наявність фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів, беручи до уваги сформовану сталу практику суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме - постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/15065/16, від 28.03.2018 у справі № 907/529/16, від 25.07.2018 у справі № 910/23359/15, від 14.08.2018 у справі № 909/227/16.

Зокрема, у цих постановах викладена наступна правова позиція Верховного Суду:

Право на нарахування пені сторони узгодили в пункті 7.2. договору, яким передбачили, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов`язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Тобто, нарахування пені згідно з умовами договору здійснюється на заборгованість, що існувала станом на дату закінчення дії договору і, відповідно, нараховується починаючи з 21 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору і припиняється: або в день фактичної сплати боргу, або, відповідно до приписів частини 6 статті 232 Господарського кодексу України через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували положення статей 530, 549 Цивільного кодексу України та статті 232 Господарського кодексу України, з урахуванням положень статті 253 Цивільного кодексу України, у відповідності до яких дійшли правильних висновків у справі.

Таким чином, Верховний Суд не вважає за необхідне відступати від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вищезазначених постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у пунктах 1,4 частини першої статті 287 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції правильно переглянув судове рішення у справі № 920/198/16 відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм статей 251-254, 526, 530 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах, що викладені у раніше прийнятих постановах, і Верховний Суд не вважає за необхідне відступати від таких висновків, як і від висновків, що сформульовані у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 907/529/16 та від 22.03.2018 у справі № 910/15065/16, на які посилається скаржник, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою згідно з пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтею 234, пунктом 5 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 920/198/16 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2021 у справі № 920/198/16 разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко