ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Справа № 924/868/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Василишин А.Р.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Панасюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 р. у справі №924/868/20 (суддя Крамар С.І., повний текст рішення складено 18.01.2021 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія"

до Хмельницької міської ради

про визнання недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради №83 від 17.06.2020р. "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі"

за участю представників:

позивача - Ярош М.Ю., Мартинкової О.Л.,

відповідача - Демчук Л.Г.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 р. у справі №924/868/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" до Хмельницької міської ради про визнання недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради №83 від 17.06.2020 р. "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" задоволено.

Визнано недійсним рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради №83 від 17 червня 2020 р. "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі". Стягнуто з Хмельницької міської ради на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" 2102,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що зі змісту частини 1, 3 статті 79 Земельного кодексу України, частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України, право користування земельною ділянкою не може припинятись для особи, яка правомірно ним володіла, якщо цією особою відчужується лише частина нерухомого майна, проте інша частина продовжує перебувати у власності цієї особи.

Оскільки у власності позивача продовжує перебувати частина будівлі, то твердження відповідача про відчуження майна за договором купівлі-продажу і пов`язана з цим, на його думку, втрата права постійного користування земельною ділянкою є неправомірним і помилковим тлумаченням п. "е" ч.1 ст.141 ЗК України. А тому рішення про припинення права постійного користування товариству з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" земельною ділянкою площею 0,43 га, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5, постійним користувачем якої є останнє, прийняте за відсутності передбаченої законодавством підстави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 р. у справі №924/868/20, Хмельницька міська рада звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" відмовити у повному обсязі.

На думку скаржника рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим та безпідставним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не враховано принцип цілісності об`єкта нерухомого майна з земельною ділянкою, закріплений положеннями ст.120 Земельного кодексу України.

Згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками нерухомого майна в АДРЕСА_1 є ТОВ "Хмельницька універсальна компанія", ОСОБА_1 та відкрите акціонерне товариство "Універсал банк", проте право постійного користування земельною ділянкою площею 0,43 га по вул. Гагаріна, 5 у м. Хмельницький закріплено лише за ТОВ "Хмельницька універсальна компанія".

Відповідач вважає, що співвласники будівлі ( ОСОБА_1 та АТ "Універсал банк") набули права на земельну ділянку пропорційно їх часткам у будівлі з моменту державної реєстрації права власності на таку будівлю, однак судом не взято до уваги право цих осіб на оформлення права на спірну земельну ділянку під належним їм майном.

На думку скаржника, ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" своїми діями перешкоджає оформленню права на земельну ділянку співвласниками будівлі, створює умови для безоплатного користування ними земельною ділянкою, чим сприяє ненадходженню до міського бюджету орендної плати за користування земельною ділянкою.

Хмельницька міська рада звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та АТ "Універсал банк" не відносяться до кола осіб, які згідно ст.92 ЗК України можуть набувати права постійного користування земельною ділянкою, а тому повинні сплачувати орендну плату за землю.

22.03.2021 року до Північно-західного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять рішення господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 р. у справі №924/868/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Хмельницької міської ради - без задоволення.

У відзиві представник відповідачів вказує, що ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" дійсно стали власниками частини приміщення готелю, проте Хмельницька міська рада не врахувала, що право постійного користування припиняється у разі набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, а не на частину будинку, будівлі або споруди. Приміщення, що належать ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" є невідокремленою складовою частиною приміщення готелю " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", крім того не розміщені безпосередньо на земельній ділянці, оскільки під даними приміщеннями розташовані підвали, що належать на праві власності ТОВ "Хмельницька універсальна компанія".

Позивач звертає увагу суду на те, що рішенням двадцятої сесії Хмельницької міської ради №70 від 31.01.2018 р. "Про припинення права постійного користування земельними ділянками юридичним особам" уже припинялось право постійного користування позивача спірною земельною ділянкою, однак дане рішення було скасоване судом як протиправне в ході розгляду справи №924/159/18. Однак, незважаючи на те, що судами уже розглядалось питання законності перебування у ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" на праві постійного користування спірної земельної ділянки, Хмельницька міська рада повторно прийняла рішення про припинення права постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Колегією суддів встановлено, що 30.06.1995 р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Хмельницькому (продавець) та акціонерним товариством відкритого типу "Хмельницькголовпостач" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу державного майна, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупця державне майно цілісного майнового комплексу виробничо-торговельного підприємства громадського харчування ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з займаними цим підприємством приміщеннями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець зобов`язався прийняти майно та сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі. Майно підприємства включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації (а.с.16-18)

Розпорядженням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів від 04.09.1995 р. №1411-р було зареєстровано договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу виробничо-торговельного підприємства громадського харчування ресторану "Центральний", придбаного на аукціоні акціонерним товариством відкритого типу "Хмельницькголовпостач" (а.с.19).

31.01.1996р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Хмельницькому (продавець) та акціонерним товариством відкритого типу "Хмельницькголовпостач" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу державного майна, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язався передати у власність покупця державне майно цілісного майнового комплексу підприємства сфери послуг готель "Центральний" з займаними цим підприємством приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5, а покупець зобов`язався прийняти майно та сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі. Майно підприємства включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації (а.с.20-21).

Розпорядженням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів від 14.02.1996р. №2034-р було зареєстровано договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу підприємства сфери послуг готель "Центральний", придбаного акціонерним товариством відкритого типу "Хмельницькголовпостач" (а.с.22).

25.04.1996 року виконавчим комітетом Хмельницької міської Ради прийнято рішення №895 "Про відведення земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам та товариствам в користування", відповідно до якого готелю "Центральний" із земель міськземфонду було надано в постійне користування земельну ділянку площею 0,43 га під приміщення готелю, ресторану та склади по вул. Гагаріна, 5.

На підставі вищевказаного рішення, Хмельницька міська рада народних депутатів 12.09.1996 р. видала готелю "Центральний" державний акт на право постійного користування землею І-ХМ №001837. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №382 (а.с.27-30).

З історичної довідки товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" (ТОВ "Хмельницьк Уніком"), вбачається, що внаслідок проведення приватизації державного майна, свідоцтво 01883177 від 13.06.1995р., договору купівлі-продажу від 05.05.1995р., відповідно до рішення загальних зборів акціонерів трудового колективу від 15.05.1995р., на базі Хмельницького орендного підприємства "Хмельницькоптторг" створено акціонерне товариство відкритого типу "Хмельницькголовпостач". В подальшому, 20.03.2003 р. проведена перереєстрація АТВТ "Хмельницькголовпостач" на ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" згідно з довідкою облстату №365 від 20.03.2003 р. та рішенням зборів акціонерів, протокол №5 від 28.09.2002р. (а.с.13-15).

В ході розгляду судами справи №924/159/18, зокрема, постановою Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 24.01.2019 р. встановлено, що постійним користувачем спірної земельної ділянки є ТОВ "Хмельницька універсальна компанія", як повний правонаступник всіх прав та обов`язків АТВТ "Хмельницькголовпостач", якому і було надано право постійного користування спірною земельною ділянкою державним актом на право постійного користування землею І-ХМ №001837 від 12.09.1996 року (а.с.34-49).

Рішенням сорок другої сесії Хмельницької міської ради №83 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" від 17.06.2020 року на підставі п. "е" ст.141 ЗК України припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,43 га, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Гагаріна, 5 товариству з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія" (), яка є правонаступником АТВТ "Хмельницькголовпостач" (а.с.31-32).

В прийнятому рішенні Хмельницька міська рада, зокрема, зазначила, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно власниками нерухомого майна в м. Хмельницькому по вул. Гагаріна, 5 є: 1) товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницька універсальна компанія", якому належать нежитлове приміщення площею 5768,8 кв. м. на підставі договору про поділ нерухомого майна, ВСО №876427 від 26.04.2006 року та 12/100 частини приміщення загальною площею 627,5 кв. м. згідно договору купівлі-продажу ВСО №876555 від 06.11.2006 року; 2) Марущак Наталія Анатоліївна, якій належать нежитлові приміщення загальною площею 696,6 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу від 12.07.2018 року №886; 3) відкрите акціонерне товариство "Банк Універсальний", , якому належить 88/100 частини приміщення загальною площею 627,5 кв. м. згідно свідоцтва про право власності від 23.06.2001 року. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом значиться АТ "Універсал банк".

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

За приписами статті 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них.

Повноваження щодо регулювання у сфері земельних відносин здійснюють відповідно до статті 12 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтею 26 Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до п. "е" ст. 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, що визначають принцип цілісності об`єкта нерухомого майна з земельною ділянкою, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічні за змістом положення містить ст. 377 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідно до положень ст. 377 ЦК України, ст. 120 Земельного кодексу України діє принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

При цьому, аналізуючи в контексті спірних правовідносин положення п. "е" ст. 141 Земельного кодексу України, яке визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою у разі набуття іншою особою права власності на нежитлове приміщення, а також ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, які регулюють питання переходу права користування земельною ділянкою у разі зміни власника об`єкта нерухомості, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведені норми законодавства закріплють принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості та є підставою для припинення права користування всією земельною ділянкою саме у випадку переходу права власності на все нерухоме майно, що розташоване на такій земельній ділянці, до іншої особи.

Поряд з цим судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було відчуджено лише частину нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, інша частина нерухомого майна продовжує перебувати у власності ТОВ "Хмельницька універсальна компанія".

Враховуючи, що позивачем правомірно було отримано спірну земельну ділянку в користування, він надалі залишається власником частини нерухомого майна, що на ній розташоване, а тому не може бути позбавлений права користування спірною земельною ділянкою на підставі п."е" ст. 141 Земельного кодексу.

Відповідно до висновків Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 24.01.2019 р. у справі №924/159/18, право користування земельною ділянкою не може припинятись для особи, яка правомірно володіла нерухомим майном, якщо цією особою відчужується лише частина нерухомого майна, проте інша частина продовжує перебувати у власності цієї особи, адже виходячи зі змісту частини 1, 3 статті 79 Земельного кодексу, частини 2 статті 377 Цивільного кодексу право користування земельною ділянкою розповсюджується на її відповідну частину. Оскільки у власності позивача продовжує перебувати частина будівлі, таким чином твердження апелянта про відчуження майна за договором купівлі-продажу і пов`язана з цим, на його думку, втрата права постійного користування земельною ділянкою є неправильною оцінкою обставин і помилковим тлумаченням п. «е» ч.1 ст.141 ЗК України.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт "е" ч.1 ст.141 ЗК України не може бути підставою для припинення права постійного користування позивача на всю земельну ділянку, оскільки останнім не було відчужено об`єкт нерухомості у повному обсязі, а відчужено лише його частину.

Оцінюючи доводи скаржника щодо не врахування судом першої інстанції норми ч.4 ст. 120 ЗК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Вищевказана норма визначає обсяг права на земельну діляку у випадку набуття права власності на будівлю кількома особами.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний", яким належать частини нежитлових приміщень на спірній земельній ділянці, до Хмельницької міської ради із заявами з метою оформлення права користування будь-якою площею земельної ділянки по вул. Гагаріна, 5 в м. Хмельницькому. Наведене також спростовує доводи апеляційної скарги в частині порушення прав ОСОБА_1 та ВАТ "Банк Універсальний" на земельну ділянку під належним їм майном.

Водночас положення вказаної статті не можуть бути підставою припинення вже існуючого права постійного користування на всю земельну ділянку для позивача, як власника частини нерухомого майна, що розташоване та такій земельній ділянці.

Таким чином, твердження апелянта про втрату ТОВ "Хмельницька універсальна компанія" права постійного користування спірною земельною ділянкою у зв`язку з набуттям третіми особами права власності на іншу частину будівлі є необґрунтованим та таким, що зроблене внаслідок хибного розуміння положень п. "е" ч.1 ст.141 ЗК України.

Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 12.10.2016 р. у справі №6-2225цс16, від 08.06.2013 р. у справі №21-804а16, Верховного Суду від 20.10.2020 р. у справі №927/57/19, а також Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі №921/158/18 та від 04.12.2018 р. у справі №910/18560/16 не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки правовідносини у зазначених вище справах та у справі №924/868/20, не є подібними, різняться за предметом та підставами позову, фактичними обставинами, встановленими судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин та зумовили прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Частинами 2 та 3 ст. 152 ЗК України унормовано, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, оскільки внаслідок прийняття Хмельницькою міською радою спірного рішення порушуються права позивача на користування земельною ділянкою площею 0,43 га по вул. Гагаріна, 5 в м. Хмельницькому, рішення сорок другої сесії Хмельницької міської ради №83 від 17.06.2020 р. "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою юридичній особі" підлягає визнанню недійсним як таке, що прийняте за відсутності передбаченої законодавством підстави, про що дійшов вірного висновку господарський суд Хмельницької області.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду, ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.01.2021 р. у справі №924/868/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Хмельницької міської ради - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" березня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.