ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4512/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Адигезалов М.А., ордер серія АЕ № 1050715 від 24.03.2021 р., адвокат;

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Фармація" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021, ухвалене суддею Мельниченко І.Ф. (м. Дніпро), повний текст якого підписаний 28.01.2021, у справі №904/4512/20

за позовом Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Обласного комунального підприємства "Фармація", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 804 786,38 грн. та виселення з орендованого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить:

- стягнути заборгованість за договором оренди №180-8/VІІ-2/24 від 24.03.2017 в сумі 130 033,53 грн., штрафні санкції в сумі 664 615,82 грн., витрати за спожиті комунальні послуги в сумі 9 945,71 грн., пеня у сумі 191,32 грн.;

- виселити Обласне комунальне підприємство "Фармація" з нежитлового приміщення загальною прощею 30.7 кв. м. по пр. Пушкіна, 26 м. Дніпро та передати ці приміщення Комунальному підприємству "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради".

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що термін дії договору оренди № 180/8/VII-2/24 від 24.03.2017 закінчився 01.11.2019, відповідач своєчасно не звільнив орендоване приміщення, чим порушив умови договору.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 у цій справі позов задоволено частково.

Стягнуто з Обласного комунального підприємства "Фармація" на користь Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" 260 067,00 грн., що складають суму неустойки за неповернення об`єкта, 6003,01 грн. судового збору.

Виселено Обласне комунальне підприємство "Фармація" з нежитлового приміщення загальною прощею 30.7 кв. м. що розташовано пр. Пушкіна, 26, м. Дніпро та передати ці приміщення Комунальному підприємству "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради".

В решті задоволення позовних вимог та відносно покладання на відповідача судових витрат пов`язаних з наданням професійної правової допомоги - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду у задоволеній частині, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Обласне комунальне підприємство "Фармація", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати та закрити провадження у справі.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що суд в порушення п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України не залишив без розгляду позовну заяву Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради, яка була підписана Адигезаловим М.А., який в свою чергу не додав до позовної заяви документів, визначених ч. 4 ст. 60 ГПК України (довіреність або ордер), що підтверджували б його повноваження бути представником позивача.

Суд не звернув увагу на те, що довіреність від 19.02.2020, яка була додана до позовної заяви, уповноважувала не адвоката, а фізичну особу - Адигезалова Мехмана Адалета огли на представництво інтересів Позивача, а договір про надання юридичних послуг з правової допомоги № 04 від 04.06.2020, який також був доданий до позовної заяви, укладений між Позивачем та фізичною особою підприємцем - Адигезаловим Мехманом Адалетом огли.

Суд безпідставно не зупинив провадження у справі, оскільки виникла об`єктивна неможливість розгляду справи № 904/4512/20 до вирішення господарської справи №904/7091/20, через те, що обставини, які є предметом судового розгляду у справі №904/4512/20, ґрунтуються на договорі оренди від 24.03.2017, дійсність якого оспорюється і є предметом судового розгляду у справі № 904/7091/20.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.01.2021 було встановлено, що Позивач, подаючи на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/4512/20 документи з обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються чи оспорюються, не надав суду документи, які б підтвердили відправлення вказаних розрахунків Відповідачу, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України мало б наслідком повернення позовної заяви позивачу. Однак, незважаючи на невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 172 та п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України, суд, в порушення ч. 4 ст. 174 ГПК України, не повернув позивачу його позовну заяву.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення ОКП "Фармація" зі спірного приміщення суд, в порушення ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18, від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, від 07.06.2017 у справі № 910/9480/16, від 07.06.2017 у справі № 910/9482/16 зокрема, щодо відсутності права вимагати повернення майна з чужого володіння у особи, яка не є власником такого майна.

Враховуючи той факт, що судом не встановлено, що Позивач є власником спірного майна або володіє цим майном на підставі іншого речового права, зареєстрованого в установленому порядку, застосування судом положень ст. 785 Цивільного кодексу, для обґрунтування стягнутої суми неустойки, є незаконним.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався. В судовому засіданні представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2021 (у складі колегії суддів: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), судді Берекіна О.В., Дармін М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу Обласного комунального підприємства "Фармація" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 у справі № 904/4512/20; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 24.03.2021.

Відповідач, Обласне комунальне підприємство "Фармація", правом, передбаченим ст. 42 ГПК України, не скористався, про час та місце судового засідання повідомлений судом апеляційної інстанції належним чином, підтвердженням чого є заява останнього від 19.03.2021 про зупинення провадження у справі, подана директором Відповідача безпосередньо до канцелярії суду.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 2 ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представника Відповідача.

В судовому засіданні 24.03.2021 Центральним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

24.03.2017 Комунальним закладом Дніпропетровський спеціалізований клінічний центр матері та дитини ім. М.Ф. Руднєва, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" (далі- Орендодавець) та Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 180-8/VII-2/24 (а.с. 14-18).

Відповідно до пункту 1.1. Договору з метою ефективного використання комунального майна Орендодавець на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 № 180-8/ VII передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, далі об`єкт оренди, для розміщення аптечного пункту.

Згідно з пунктом 3.1 Договору за користування об`єктом оренди Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством (розмір якої визначається за результатами конкурсу). Орендна плата за базовий місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього Договору та за результатом конкурсу, становить 12 000,00 грн. (без урахування ПДВ та індексу інфляції).

Орендна плата сплачується Орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди Орендодавцю (пункт 3.5 Договору).

Вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж і т. ін. не входить до складу орендної плати та сполячується Орендарем оремо у формі та порядку, погодженому з Орендодавцем та на підставі укладеного договору на відшкодування комунальних послуг (пункт 3.8 Договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 01.06.2017 до 01.11.2019 (пункт 11.1 Договору).

Договір припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (пункт 12.5 договору).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2020 у справі № 904/6249/19, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2020, у задоволенні позову Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ" до Комунального закладу "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпропетровська обласна рада про визнання договору оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області № 180-8/VII-2/24 від 24.03.2017, укладеного між Обласним комунальним підприємством "ФАРМАЦІЯ" та Комунальним закладом "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради, продовженим з 01.11.2019 на той самий строк, а саме на два роки п`ять місяців і на тих самих умовах, які були передбачені цим же договором відмовлено повністю.

Судами при розгляді даної справи встановлено, що Орендодавець направив на адресу Орендаря лист від 23.07.2019 № 572, в якому попередив про закінчення терміну дії договору 01.11.2019 та зазначив, що у випадку виявлення бажання подальшого перебування на території закладу потрібно оформити договірні взаємовідносини у порядку визначеному чинним законодавством.

17.10.2019 орендар направив орендодавцеві лист № 5/1043, в якому зазначив про наявність наміру продовжити оренду приміщення за тим самим цільовим призначенням та просив відповідно до частини 3 статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна та статті 777 Цивільного кодексу України погодити укладення договору оренди на новий строк і на тих самих умовах.

Орендодавець листом від 22.10.2019 № 820 повідомив орендаря, що не погоджує укладення договору оренди на новий строк на умовах діючого договору та втретє попереджає про те, що термін дії договору закінчується 01.11.2019. Просив звільнити орендоване приміщення 01.11.2019.

Орендодавець у зазначеному листі зауважив, що згідно з частиною 2 статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна державну політику у сфері оренди здійснюють органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Так, продовження відносин оренди на новий термін з орендарем відбувається шляхом укладення договору оренди на новий термін у порядку, передбаченому в додатку до рішення Дніпропетровської обласної ради від 27.12.2011 № 200-10/VІ Положення про порядок передачі в оренду нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області (далі Положення). Згідно з пунктами 1.7, 3.2 Положення передача в оренду комунального майна здійснюється на конкурсних засадах, що полягає у визначенні орендаря, який запропонував найбільшу орендну плату при виконанні інших умов конкурсу. У разі участі у конкурсі орендаря, який попередньо орендував це приміщення і належним чином виконував свої обов`язки, при настанні ситуації рівних умов серед претендентів на право орендувати приміщення, має переважне право.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 904/6249/19 суди установили, що як свідчать матеріали справи орендодавець висловив заперечення щодо продовження строку дії договору (лист від 22.10.2019 № 820, який направлено орендареві до закінчення дії договору), отже договірні правовідносини між сторонами стосовно оренди нерухомого майна за спірним договором припинилися у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Позивач не довів обставини існування іншого реального претендента на оренду, укладення з ним договору, так і щодо досягнення домовленості сторонами щодо умов договору оренди, як підстави для набуття орендарем переважного права на укладення договору на новий термін.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене строк дії договору закінчився 01.11.2019.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що строк дії договору закінчився 01.11.2019, доказів його продовження матеріали справи не містять, як і не містять доказів повернення Відповідачем спірного об`єкту оренди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи те, що предметом Договору оренди є комунальне майно, правове регулювання такого договору здійснюється з у рахуванням Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 759 та статті 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1, частини 4 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що орендна плата з урахуванням її індексації є істотною умовою договору оренди.

Частинами 1 та 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також передбачено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Доказів на підтвердження того, що Відповідачем було повернуто спірне орендоване майно матеріали справи не містять.

Оскільки Відповідач після закінчення строку дії договору продовжував користуватися орендованим майном, Позивачем відповідно до пункту 3.5 Договору нарахована орендна плата за період з 01.11.2019 по 01.08.2020 в сумі 130 033,53 грн., а також витрати за спожиті комунальні послуги у сумі 9 945,71 грн.

В силу положень статей 525 та 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем до звернення Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" з даним позовом до суду здійснені розрахунки за спірним договором оренди в частині сплати суми основного боргу та витрат за спожиті комунальні послуги, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень (а.с. 88-115), у зв`язку з чим в задоволенні вимог Позивача в цій частині господарським судом правомірно відмовлено.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 8.9 Договору сторони погодили, що у випадку не звільнення (несвоєчасного звільнення) об`єкту оренди у разі припинення або розірвання цього Договору, Орендар сплачує штрафні санкції за весь час фактичного користування об`єктом оренди у таких розмірах: за перший місяць фактичного користування об`єктом оренди подвійний розмір орендної плати, розрахованої за останній місяць оренди, за другий місяць фактичного користування об`єктом оренди подвійний розмір орендної плати і т.д. При цьому, в жодному разі договір оренди не вважається продовженим на новий строк.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Враховуючи, що Відповідач свої зобов`язання щодо повернення орендованого майна у строк визначений договором не виконав, Позивачем нараховано штрафні санкції відповідно до пункту 8.9 Договору за весь час фактичного користування об`єктом у сумі 664 615,82 грн.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України уразі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що вказаною нормою законодавства не передбачено можливості сторонам самостійно погоджувати розмір неустойки за неповернення орендованої речі, у зв`язку з чим господарським судом правомірно стягнута неустойка у сумі 260 067,00 грн.

Колегія суддів констатує, що заявником апеляційної скарги не оскаржується розмір стягнутої неустойки, власного контррозрахунку не надано; Позивачем не оскаржується стягнення неустойки у розмірі, передбаченому саме ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, а не пункту 8.9 Договору.

Крім того, на підставі пункту 2.2.3 Договору № 1 про відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги та експлуатаційні витрати від 12.07.2017 укладеного між Комунальним закладом Дніпропетровський спеціалізований клінічний центр матері та дитини ім. М.Ф. Руднєва, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" (далі- Балансоутримувач) та Обласним комунальним підприємством "Фармація" (далі Орендар), відповідно до якого при несвоєчасному внесенні плати Орендар зобов`язаний сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, позивачем нараховано пеню за період з 30.11.2019 по 31.07.2020 у сумі 191,32 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки Позивачем не доведено та документально не підтверджено період порушення зобов`язання щодо здійснення витрат за спожиті комунальні послуги за вказані періоди, господарський суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог Позивача стосовно повернення спірного нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

У статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом частини 2 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з пунктом 4.4 Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні Орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди Орендодавцю у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених Орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об`єкта оренди на дату повернення. Об`єкт оренди вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає об`єкт іншій стороні цього Договору (п. 4.5. Договору).

На момент розгляду справи доказів повернення орендованого майна Орендодавцю - Комунальному підприємству "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" відповідно до пункту 4.4 Договору матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, враховуючи той факт, що строк дії договору закінчився 01.11.2019, доказів його продовження матеріали справи не містять, як і не містять доказів повернення Відповідачем спірного об`єкту оренди, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про виселення Відповідача із спірного приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обраний Позивачем спосіб захисту - виселення відповідача із спірного приміщення, відповідає способам захисту, передбаченим ч. 2 ст. 16 ЦК України, а саме припинення дії відповідача, яка порушує право Позивача вільно користуватися належним йому майном (п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

При цьому, Позивач має право на власний розсуд обирати спосіб захисту свого порушеного права.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що Позивач не є власником спірного майна, не володіє цим майном на підставі іншого речового права, і лише власник орендованого майна Дніпропетровська обласна рада, має право на відмову від договору оренди та вимагати повернення такого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок передачі в оренду нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області, яке є додатком до рішення Дніпропетровської обласної ради від 27.12.2011 № 200-10/VІ (далі Положення) орендодавцями, зокрема, є комунальні підприємства. Установи, заклади, що утворені Дніпропетровською обласною радою, на балансі яких перебуває майно, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, і які користуються ним на праві повного господарського відання або оперативного управління - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч. 1).

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства (ч. 2).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань власником та одноособовим засновником Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" є територіальна громада сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до п. 17 витягу з Рішення Дніпропетровської обласної ради від 25.10.2019 реорганізовано комунальний заклад "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" шляхом перетворення у Комунальне підприємство "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва"; здійснено заходи щодо приймання-передачі майна згідно з чинним законодавством.

Згідно з пунктом 2.4 Договору об`єкт оренди належить до спільної власності сіл, селищ, міст Дніпропетровської області.

Відповідно до п.п. 4.4, 5.2.13, 11.2 Договору Орендар у разі закінчення строку дії Договору зобов`язаний повернути об`єкт оренди саме Орендодавцеві (Позивачу).

Згідно з пунктом 1.1. Договору цей Договір укладено на підставі рішення Дніпропетровської обласної ради від 24.03.2017 № 180-8/ VII.

До того ж, Договір погоджено Першим заступником Дніпропетровської обласної ради.

Відповідно до п. 7.6 Положення у разі закінчення строку дії Договору Орендар зобов`язаний повернути об`єкт оренди Орендодавцеві.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, умови Договору № 180-8/VII-2/24 від 24.03.2017 та норми Положення про порядок передачі в оренду нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад області, Комунальному підприємству "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровською обласною радою передано повноваження на укладення договорів оренди щодо майна, закріпленого за ним на праві господарського відання (оперативного управління); Орендодавцем за умовами Договору оренди № 180-8/VII-2/24 від 24.03.2017 виступає саме Позивач, у зв`язку з чим право вимоги щодо припинення орендних правовідносин та повернення переданого в оренду майна за цим Договором належить саме Комунальному підприємству "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва".

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд повинен врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Щодо визначення подібності правовідносин колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду № 305/1180/15-ц (абзац 18) від 29.05.2018, № 922/2383/16 від 19.06.2018 (пункт 5.5), № 2-3007/11 від 12.12.2018 (абзац 20), № 757/31606/15-ц від 16.01.2019 (абзац 18).

Проаналізувавши висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17, постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі № 910/7364/18 та постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 у справах № 910/9480/16 та № 910/9482/16, на які посилався скаржник, колегія суддів дійшла висновку, що вони стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі, що переглядається, з огляду на таке.

Висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 06.09.2019 у справі №910/7364/18, та Верховного Суду України, викладені у постановах від 07.06.2017 у справах № 910/9480/16 та № 910/9482/16, зроблено щодо комунальних підприємств, які в укладених органом місцевого самоврядування тристоронніх договорах про передачу комунального майна в оренду, виступали балансоутримувачами, а орендодавцями - відповідні ради, як власники такого майна, а оскільки у вказаних справах позивачами за цими договорами оренди були саме балансоутримувачі, у яких, до того ж, за умовами укладених договорів не було повноважень щодо припинення договорів оренди та повернення майна з оренди, тому з урахуванням положень статті 283 Господарського кодексу України, частини 1 статті 317, статті 785 Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", констатовано, що лише власник, який є орендодавцем у зазначених справах, має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.

Проте, у даній справі, між сторонами укладено двосторонній договір оренди комунального майна, де КП "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" є орендодавцем. При цьому власником комунального майна - радою, передано цьому комунальному підприємству повноваження бути орендодавцем та самостійно підписувати договори оренди, а отже і вирішувати всі питання щодо таких договорів.

У постанові від 22.01.2019 у справі № 910/12224/17 (за позовом Прокуратури міста Києва до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація", Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання недійсним рішення), Велика Палата Верховного Суду надавала правову кваліфікацію відносинам, що виникли між сторонами у справі - міською радою та прокуратурою, щодо нерухомого майна, з урахуванням того, що власник має право на визначення юридичної долі свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також вилучення цього майна у відповідних суб`єктів, та дійшла висновку, що у цій справі між сторонами виникли правовідносини щодо передачі майна міськрадою прокуратурі у безоплатне користування (позичка). Тобто у справі № 910/12224/17 у прокуратури, за висновком Суду, право оперативного управління щодо спірних приміщень не виникло і не могло виникнути.

У справі, що розглядається, спір виник з правовідносин оренди комунального майна, проте його учасники мають інший правовий статус, зокрема, позивач є орендодавцем майна, а спірне майно - інший правовий режим, а тому правовідносини у справі № 910/12224/17 також не є подібними.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що позовну заяву підписаною від підприємства позивача особою, що не має належних повноважень в розумінні ст.ст.58, 60 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.

Правову основу процесуального представництва у господарському судочинстві становлять ст.ст. 56 - 61 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 56 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником в суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Частиною 4 ст. 60 ГПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частин 1, 2 ст. 61 ГПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Відповідно до ч. 5 чт. 164 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Позовна заява у даній справі від імені Комунального підприємства "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" Дніпропетровської обласної ради" була підписана представником - адвокатом Адигезаловим М.А. на підставі:

- нотаріально посвідченої довіреності від 19.02.2020;

- Договору про надання юридичних послуг з правничої допомоги № 04 від 04.06.2020;

- Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ДП № 4650.

Вищевказані довіреність від 19.02.2020 та Договір про надання юридичних послуг з правничої допомоги, серед іншого, уповноважують адвоката Адигезалова М.А. подавати, пред`являти та підтримувати будь-які позови у господарських справах; не містить застережень щодо обмеження повноважень представника, а отже представник Адигезалов М.А. має весь спектр прав, наданих учаснику справи, в тому числі право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, належними доказами статусу та повноважень адвоката є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також довіреність або ордер. Копії саме цих документів на ім`я Адигезалова М.А. були надані до матеріалів справи.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про те, що позовну заяву підписаною від підприємства Позивача особою, що не має належних повноважень в розумінні ст. ст. 58, 60 ГПК України; до позовної заяви не додано документів, що уповноважували адвоката Адигезалова Мехмана Адалета огли на представництво інтересів Позивача, спростовані матеріалами справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про зупинення провадження у справі до вирішення пов`язаної господарської справи № 904/7091/20, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оскільки докази, надані Позивачем та Відповідачем у справі, що розглядається, дозволяли суду встановити та оцінити обставини, пов`язані з предметом спору, у господарського суду не було об`єктивних причини, які б перешкоджали розгляду справи.

Аналогічно, дослідивши подану Відповідачем заяву про зупинення провадження у справі від 19.03.2021, подану на стадії апеляційного перегляду, колегія судів вважає за доцільне відмовити у її задоволенні, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі.

При цьому, у разі задоволення позовних вимог у справі № 904/7091/20 Відповідач не позбавлений права звернутися до господарського суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Щодо порушення господарським судом ч. 4 ст. 174 ГПК України в частині не повернення Позивачу його позовної заяви, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у даній справі позовну заяву КП "Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф. Руднєва" ДОР було залишено без руху на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України і запропоновано надати до суду: обґрунтований розрахунок суми основного боргу, штрафних санкцій, витрат за спожиті комунальні послуги та пені із зазначенням сум за кожний взятий період нарахування.

Колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 162 ГПК України є складовою позовної заяви. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 172 та п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення і додати до позовної заяви документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В судовому засіданні, яке відбулось 18.01.2021, було встановлено, що Позивач, подаючи на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 у справі № 904/4512/20 документи з обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються чи оспорюються, не надав суду документи, які б підтвердили відправлення вказаних розрахунків Відповідачу.

В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що не надання суду документів, які б підтвердили відправлення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, Відповідачу, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України мало б наслідком повернення позовної заяви Позивачу на стадії підготовчого провадження після відкриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 11-13 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 13 ст. 176 ГПК України).

Частина 13 ст. 176 ГПК України кореспондується із п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, відповідно до якої суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Отже наслідком не усунення позивачем недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, є саме залишення позовної заяви без розгляду, а не повернення позовної заяви, як зазначає Відповідач.

З огляду на те, що Позивач у строк, встановлений судом, усунув недоліки позовної заяви, у господарського суду не було підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів погоджується із скаржником, що Позивач, подаючи на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 документи з обґрунтованим розрахунком сум, що стягуються чи оспорюються, мав відправити вказані розрахунки також Відповідачу. Однак не виконання останнім такого обов`язку не є наслідком саме повернення позовної заяви Позивачу на стадії підготовчого провадження після відкриття провадження у справі.

Представник Відповідача відповідно до ст. 42 ГПК України не був позбавлений права ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі із обґрунтованим розрахунком Позивача сум, що стягуються, однак таким правом не скористався.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства "Фармація" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 у справі № 904/4512/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 у справі № 904/4512/20 залишити без змін.

Судові витрати Обласного комунального підприємства "ФАРМАЦІЯ", м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02.04.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна