ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6085/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мілєвої І.В. за участю секретаря судового засідання Симбірьової К.В.

за позовом Приватного акціонерного товариства Аудиторська фірма "Де Візу", м. Київ

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", Дніпропетровська область, м. Жовті Води

про стягнення 1 627 540,99 грн.

Представники:

від позивача: Петрова О.Є., договір про надання правової допомоги від 29.10.2020;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Аудиторська фірма "Де Візу" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 1 627 540,99 грн., з яких: 1 600 000,00 грн. - основний борг, 22 032,79 грн. - пеня, 5 508,20 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю послуг № 1032/12/343Е від 02.01.2020 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.12.2020.

Ухвалою від 07.12.2020 відкладено підготовче засідання на 11.01.2021.

Ухвалою від 11.01.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 10.02.2021 включно та відкладено підготовче засідання на 01.02.2021.

14.01.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що нарахування пені є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку із чим просить суд у задоволенні позову.

25.01.2021 позивач подав клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

Ухвалою від 01.02.2021 відкладено підготовче засідання на 24.02.2021.

Ухвалою суду від 24.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті у судове засідання на 17.03.2021.

17.03.2021 до судового засідання з`явився представник позивача.

Під час з`ясування головуючим в порядку ст.207 ГПК України наявності клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому засіданні, - позивач зазначив, що відзив не отримав, 17.03.2021 ознайомився з матеріалами справи та просить надати час для подання відповіді на відзив.

Також позивач пояснив, що має намір подати заяву щодо надання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу в порядку ст.221, ч.8 ст.129 ГПК України.

17.03.2021 до судового засідання не з`явився представник відповідача. 16.03.2021 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 17.03.2021 відкладено розгляд справи по суті на 29.03.2021.

17.03.2021 до господарського суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить постановити ухвалу щодо його участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до відомостей з електронного майданчика відеоконференцій: 29.03.2021 зал відеоконференції у Господарському суді Дніпропетровської області буде зайнятий з 10:00 год. до 16:00 год. Ухвалою суду від 18.03.2021 відмовлено у задоволення клопотання.

25.03.2021 від позивача до суду надійшли заперечення на відзив.

29.03.2021 до судового засідання з`явився представник позивача, подав клопотання про відшкодування судових витрат.

29.03.2021 до судового засідання не з`явився представник відповідача.29.03.2021 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязву із домовленістю про укладання мирової угоди.

Представник позивача пояснила, що відповідач не звертався з приводу укладання мирової угоди.

Суд зазначає, що за приписами частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, відкладення розгляду справи є правом суду. Основною умовою для відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Сторони надали до суду відзив на позов, відповідь на відзив. Тобто, сторони скористались своїм правом на подання заяв по суті з посиланням на конкретні докази та нормативне обґрунтування своїх вимог.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020 між Приватним акціонерним товариством Аудиторська фірма "Де Візу" (виконавець) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) було укладено договір про закупівлю послуг № 1032/12/343Е (далі - договір).

Виконавець бере на себе обов`язки надати Бухгалтерські та аудиторскі послуги, код 7921 (Аудиторська перевірка річної фінансової звітності ДП «СхідГЗК») (далі - послуги), а замовник зобов`язується сплатити надані послуги (п. 1.1. договору).

Термін та зміст надання послуг визначаються календарним планом (додаток 2, що становить невід`ємну частину даного договору) (п. 1.2. договору).

Остаточний термін надання послуг за договором - 30.04.2020 (п. 1.3. договору).

Договір вважається виконаним, якщо замовник прийняв актом здачі-приймання надані виконавцем послуги, які оформлені документально відповідно до вимог нормативних актів чинного законодавства України (п. 1.4. договору).

Приймання й оцінка наданих послуг здійснюється відповідно до календарного плану (п. 1.5. договору).

Місце надання послуг: ДП «СХІДГЗК» м. Жовті Води, Дніпропетровська область, вул. Горького, 2 (п. 1.6. договору).

Вартість послуг визначається на підставі «Протоколу погодження договірної ціни» (додаток 1, який є невід`ємною частиною договору) та складає: 1 600 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 266 666,67 грн. (п. 2.1. договору).

Замовник здійснює розрахунок за фактом надання послуг, з відстрочкою платежу 60 банківських днів, за наявності оформленого та підписаного акту здачі-приймання наданих послуг та отримання аудиторського висновку (звіту) (п. 2.2. договору).

Перелік документів, які підлягають оформленню та здачі виконавцем замовникові, визначається календарним планом (п. 4.1. договору).

Здача-приймання наданих послуг оформлюється актом у 4-х примірниках, що є підставою для взаємних розрахунків (п. 4.2. договору).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань (п. 5.1. договору).

За порушення строків оплати за надані послуги, передбачених договором, замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України (п. 5.4. договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. договору).

Сторонами підписано додаток № 1 до договору «Протокол погодження договірної ціни» (а.с. 13), відповідно до якого сторони погодили, що вартість послуг складає 1 600 000,00 грн. з ПДВ та додаток № 2 до договору «Календарний план» (а.с. 14), відповідно до якого послуги за договором підлягають виконанню у період з 20.01.2020 по 30.04.2020.

28.04.2020 сторони підписали додаткову угоду № 1 до договору (а.с. 15), в якій дійшли згоди змінити термін надання послуг та викласти п. 1.3. договору у наступній редакції: "1.3. Остаточний термін надання послуг за договором - 30.06.2020.".

Сторонами підписано додаток № 2 до договору «Календарний план» (а.с. 16), відповідно до якого послуги за договором підлягають виконанню у період з 20.01.2020 по 30.06.2020.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору надав відповідачу послуги на загальну суму 1 600 000,00грн., на підтвердження чого надав підписані сторонами та скріплені їх печатками:

- акт приймання передачі документів від 30.06.2020, відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв звіт незалежного аудитора щодо фінансової звітності ДП «СХІДГЗК» станом на 31.12.2019 та за рік, що закінчився на зазначену дату, вих. № 124/1 від 30.06.2020, українською та англійською мовою, додатковий звіт аудиторському комітету ДП «СХІДГЗК» за результатами аудиту фінансової звітності за 2019 рік, вих. № 124/2 від 30.06.2020 та звіт керівництву за результатами аудиту фінансової звітності ДП «СХІДГЗК» за 2019 рік, вих. № 124/3 від 30.06.2020 (а.с. 17);

- акт приймання передачі виконаних послуг від 30.06.2020, відповідно до якого виконавець передав, а замовник прийняв бухгалтерські та аудиторські послуги, код 7921 надані у повному обсязі відповідно до умов договору на суму 1 600 000,00 грн. з ПДВ. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання наданих послуг не має (а.с. 18).

Відповідно до п. 2.2. договору замовник здійснює розрахунок за фактом надання послуг, з відстрочкою платежу 60 банківських днів, за наявності оформленого та підписаного акту здачі-приймання наданих послуг та отримання аудиторського висновку (звіту).

З огляду на викладене, оскільки позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги за договором в повному обсязі 30.06.2020, то відповідно до п. 2.2. договору відповідач повинен був сплатити за надані послуги 1 600 000,00 грн. у строк до 23.09.2020 включно (30.06.2020 + 60 банківських днів).

Однак, як зазначає позивач, відповідач в порушення умов договору за надані послуги не сплатив, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 1 600 000,00 грн. Позивач зазначає. що з метою досудового врегулювання спору направляв відповідачу листи № 154 від 17.09.2020 (а.с. 21) та № 169 від 08.10.2020 (а.с. 22-23), в яких вимагав сплатити заборгованість.

Однак, як зазначає позивач, відповідач відповідь на претензії не надав, заборгованість не сплатив, що і стало причиною звернення до суду.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати наданих послуг в сумі 1 600 000,00 грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, не спростував.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 1 600 000,00 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 22 032,79 грн. за період з 24.09.2020 по 04.11.2020.

Відповідно до п. 5.4. договору за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених договором, замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 ГК України.

Велика Палата Верховного Суду (розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 904/4156/18 за позовом ДП НАЕК «Енергоатом» до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат») у постанові від 10.12.2019 зазначила наступне:

« 5.4. Відповідно до пункту 4.2 договору за кожний день прострочення виконання зобов`язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов`язань.»;

« 6.2. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

6.3. Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

6.4. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

6.5. За частинами першою, четвертою, сьомою статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

6.6. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

6.7. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

6.8. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина перша статті 180 ГК України).

6.9. Частинами першою та другою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

6.10. Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

6.11. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 ГК України).

6.12. За частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

6.13. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за наведеними вище положеннями ГК України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

6.14. Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

6.15. Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

6.16. Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

6.17. Стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: «Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

6.18. У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

6.19. Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

6.20. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

6.21. У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

6.22. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

6.23. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією».

6.24. З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

6.25. Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

6.26. Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

6.27.Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

6.28. Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

6.29. Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

6.30. Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

6.31. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

6.32. Позивач зазначав про те, що нарахував відповідачеві пеню за період з 20 січня по 11 липня 2018 року виходячи з обсягу простроченого зобов`язання та розміру облікової ставки Національного банку України у відповідний день прострочення в межах періоду нарахування, вважаючи, що частиною шостою статті 231 ГК України розмір штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання визначений саме в такому розмірі і застосування штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання передбачено пунктом 4.2 договору.

6.33. Як вже зазначено вище, пунктом 4.1 договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством, а пункт 4.2 договору містить положення про те, що за кожний день прострочення виконання зобов`язань винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 ГК України, від обсягу невиконаних зобов`язань.

6.34. Між тим, частина шоста статті 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

6.35. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

6.36. Отже господарські суди попередніх інстанцій правильно вказали на відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак дійшли правильного висновку про відмову у позові в цій частині.»

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення пені не підлягають задоволенню.

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 24.09.2020 по 04.11.2020 у розмірі 5 508,20 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що має місце прострочення виконання зобов`язання є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 605 508,20 грн., з яких: 1 600 000,00 грн. - основний борг, 5 508,20 грн. - 3% річних.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 24 413,12 грн. згідно з платіжним дорученням № 2974 від 04.11.2020, замість 24 413,11 грн. Таким чином, при зверненні з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0,01 грн.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було. Тому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,01 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету України, для чого позивачу необхідно звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 329,58грн. (1,35%), на відповідача 24 083,53грн. (98,65%).

Також позивач 29.03.2021 подав клопотання про відшкодування судових витрат, в якому просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 83250,00 грн.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, позивачем подано для долучення до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги від 29.10.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2647 від 26.09.2007, ордер серія КС №620880, від 05.11.2020, акт здачі-приймання наданої правової допомоги від 29.03.2021 на суму 83250,00грн.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на позивача 1 123,87грн. (1,35%), на відповідача 82126,13 грн. (98,65%).

25.03.2021 позивач подав до суду заперечення на відзив, в яких зазначив, що відповідно до матеріалів справи відповідач надав відзив до суду 14.01.2021, однак з порушенням вимог ст. 165 ГПК України в частині надання документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Отже позивач станом на 14.01.2021 відзив не отримав. Ухвалою Господарської суду Дніпропетровської області від 01.02.2021 зобов`язано відповідача подати до суду: поштовий чек та опис вкладення у цінний лист, які підтверджують факт відправлення позивачу (на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань) відзиву на позовну заяву. 24.02.2021 після того як відповідача було повторно зобов`язано виконати вимоги ст. 165 ГПК України останнім було надіслано цінним листом з описом вкладення документи начебто на адресу позивача, але відповідно до поштової накладної, яка міститься в матеріалах справи документи були надіслані на ім`я не ПрАТ АФ «Де Візу», а на ім`я ПАТ АУД Ф-МАЕ ВІЗУ», згідно опису вкладення направлено було не відзив на позовну заяву, а відзив на апеляційну скаргу, отже вважати це направлення належним не можна. Як результат, станом на 17.03.2021 позивач відзив так і не отримав. Враховуючи той факт, що позивач знаходиться у м. Києві, а справа слухається за місцезнаходженням відповідача у м. Дніпро, позивачу окремо від судового засідання дуже накладно приїжджати додатково для ознайомлення з матеріалами справи. Тому позивачем 17.03.2021 через канцелярію суду було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, а секретарем судового засідання перед початком судового засідання було проведено фактичне ознайомлення. Отже позивач отримав копію відзиву 17.03.2021, тому просить суд вважати, що строк на надання відповіді на відзив пропущений з поважних причин, адже відповідачем в строк, обумовлений законом, відзив направлений не був. Представник відповідача Левченко Ірина Андріївна, яка представляє інтереси відповідача на підставі довіреності під час судового розгляду справи № 904/6085/20: не надала копії відзиву на позов іншому учаснику справи у встановлений судом строк, надала суду неправдиві свідчення про те, що нібито між відповідачем та позивачем ведуться переговори про укладення мирової угоди і на цій підставі намагалася в третій раз відкласти розгляд справи, тим самим затягуючи процесуальні строки розгляду справи по суті. Враховуючи викладене, позивач просить суд: визнати підстави пропуску строку на подачу відповіді на відзив поважними та поновити позивачу строк на подачу відповіді на відзив; задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі; накласти штраф, передбачений ст. 135 ГПК України на представника відповідача Левченко Ірину Андріївну, яка представляє інтереси відповідача на підставі довіреності № 18/6090 від 17.08.2020.

29.03.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення до заперечення на відзив, в яких зазначив, що 24.02.2021 за вих. № 18/1177 на адресу позивача був надісланий відзив на позовну заяву, що у свою чергу підтверджується описом та квитанцією, проте 12.03.2021 зазначений відзив був повернутий за закінченням терміну зберігання, що підтверджується штампом на конверті, тому твердження позивача є такими, що недоведені та вважає, що вводить суд оману. Згідно з вимогами ГПК України відповідач подав у строки відзив на позовну заяву та направив на адресу позивача, що підтверджується вищевикладеними обставинами, проте відзив позивачем не був отриманий (з яких підстав - відповідачу невідомо), оскільки даний документ був повернутий за закінченням терміну зберігання. Твердження позивача щодо затягування розгляду справи нібито відповідачем є також безпідставним, не підтверджується жодним доказом, оскільки це є процесуальним правом сторони, яким відповідач може скористатися, а тому заперечення на відзив не повинно братися судом до уваги, оскільки відповідач діє в межах своїх процесуальних прав.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, враховуючи викладені заявником обставини, суд вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку на подачу відповіді на відзив.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк (п. 4 ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд, з урахуванням конкретних обставин, стягує в дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від п`яти до п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).

У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника (ч. 3 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд зазначає, що відповідач в якості доказу направлення на адресу позивача відзиву надав до суду копії опису вкладення, накладної Укрпошти та фіскального чеку (а.с. 79-81). Відповідно до наданих відповідачем опису вкладення, накладної Укрпошти та фіскального чеку, вказаному поштовому відправленню присвоєно штрихкодовий ідентифікатор 367.

З наданого відповідачем опису вкладення вбачається, що Приватному акціонерному товариству Аудиторській фірмі «Де Візу» на адресу: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 10, офіс 11, було направлено відзив на апеляційну скаргу, копію довіреності. Господарський суд допускає можливість допущення виконавцем вказаного опису описки, та зазначення у переліку відправлення замість: «відзив на позовну заяву» - «відзив на апеляційну скаргу».

Відповідач надав до суду копію поштового конверта, який направлявся Приватному акціонерному товариству Аудиторській фірмі «Де Візу» на адресу: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 10, офіс 11, за штрихкодовим ідентифікатором 367.

Відповідно до відмітки відділення поштового зв`язку, що міститься на вказаному поштовому конверті, зазначене поштове відправлення 12.03.2021 було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.

Господарський суд зазначає, що відзив на позов направлено відповідачем за належною адресою, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та вказана позивачем у позовній заяві.

Суд вважає, що сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, яку відповідач надіслав за належною адресою, не є достатньою підставою для стягнення штрафу з представника відповідача.

Враховуючи викладене, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про накладення на представника відповідача штрафу.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ідентифікаційний код 14309787) на користь Приватного акціонерного товариства Аудиторська фірма "Де Візу" (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 10, офіс 11, ідентифікаційний код 22917414) 1 605 508,20 грн., з яких: 1600 000,00 грн. - основний борг, 5 508,20 грн. - 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 24 083,53 грн., витрати на професійну правничу допомогу 82126,13 грн., про що видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 31.03.2021

Суддя І.В. Мілєва