ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

16 березня 2021 року м. Тернопіль Справа № 921/768/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛФАІНТЕРПЛАСТ», м.Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС», с.Токи Підволочиського району Тернопільської області

про стягнення 381390,82грн заборгованості,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛФАІНТЕРПЛАСТ», м.Луцьк звернулося 07.12.2020 (згідно відтиску календарного штемпеля 8-го відділення поштового зв`язку м.Луцьк на поштовому конверті відправлення №856) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС», с.Токи Підволочиського району Тернопільської області, про стягнення заборгованості в розмірі 381390,82грн, з яких: 354460грн - основного боргу, 11360,82грн - неустойки (пені), 7835,87грн - суми інфляційних нарахувань та 7734,13грн - 3% річних (з врахуванням ухвали суду про зменшення позовних вимог від 26.01.2021), посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань згідно договору купівлі-продажу №122 від 13.08.2018 в частині здійснення розрахунку за переданий товар - ящики для хліба.

19.01.2021 позивачем подано відповідь на відзив без номеру від 15.01.2021 (вх.№437), згідно якої зменшено розмір позовних вимог у зв`язку з проведеним перерахунком суми пені в розмірі облікової ставки Національного банку України; просив стягнути з відповідача 381390,82грн, з яких 354460грн основного боргу, 11360,82грн нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань неустойки (пені), 7734,13грн - 3% річних та 7835,87грн інфляційних нарахувань.

Заперечення відповідача.

У поданому 30.12.2020 відзиві на позов без номеру від 30.12.2020 (вх.№9686) відповідач позовні вимоги в частині стягнення неустойки заперечив, вказуючи, що її нарахування здійснено позивачем в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, однак згідно підписаного сторонами Протоколу розбіжностей від 13.08.2018, сторонами передбачено відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату отриманого у власність товару у вигляді сплати неустойки, пені, котра нараховується в розмірі облікової ставки НБУ.

05.01.2021 відповідачем подано клопотання без номеру від 04.01.2021 (вх.№34) про витребування у ТОВ «Алфаінтерпласт» оригіналу договору купівлі-продажу №122 від 13.08.2018, вказуючи, що наявна у справі копія договору не містить застереження щодо його дійсності з урахуванням Протоколу розбіжностей від 13.08.2018.

Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою суду від 15.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.01.2021; учасникам справи встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті позовних вимог.

Підготовче засідання відкладалося на 26.01.2021 та 09.02.2021, в тому числі з урахуванням клопотання відповідача без номеру від 26.01.2017 (вх.№638) для надання можливості погасити борг в повному обсязі; мирно врегулювати спір.

Відповідно до ухвали суду від 05.01.2021 залишено без розгляду клопотання відповідача без номеру від 04.01.2021 (вх.№34) про витребування у ТВО «Алфаінтерпласт» оригіналу договору купівлі-продажу №122 від 13.08.2018.

Згідно ухвали суду від 26.01.2021 прийнято до розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алфаінтерпласт» про уточнення ціни позову; розгляд справи здійснювався з урахуванням зменшеного розміру позовних вимог.

Повноважний представник відповідача у підготовчому засіданні додатково зазначив, що заявлена до стягнення сума пені не відповідає умовам договору, тому підлягає перерахунку. Згідно наданого відповідачем контррозрахунку суми пені, викладеного у відзиві за період з 30.12.19 по 30.06.2020 на суму боргу 73210грн, за період з 24.01.2019 по 30.06.2020 на суму боргу 39750,00грн та з 30.03.2020 по 30.06.2020 на суму боргу 241500,00грн, такий становить 10266,98грн (виходячи з облікової ставки НБУ за кожний місяць прострочення).

Ухвалою суду від 09.02.2021 підготовче провадження закрито; справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 23.02.2021, котре відкладалося на 16.03.2021.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно поданого 12.03.2021 клопотання від 04.03.2021 (вх.№2253від 16.03.2021) просив здійснювати розгляд справи без участі його представника; позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2021 не з`явився. Натомість, засобами електронного зв`язку звернувся до господарського суду з клопотанням без номеру від 16.03.2021 (вх.№2220) про відкладення судового засідання у зв`язку з його в період з 25.01.2021 по 27.01.2021 у Хмельницьку область, а також неможливістю забезпечення участі в судовому засіданні іншої уповноваженої особи товариства.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу

За приписами ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 16.07.2020 року у справі №924/369/19 та від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

При цьому суд враховує, що до поданого клопотання відповідачем не подано жодних доказів на підтвердження доводів, наведених у ньому, наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи по суті, а також те, що відкладення судового засідання є правом суду, тому з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, суд дійшов до висновку, що в даному випадку неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням наведеного, суд вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

13 серпня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛФАІНТЕРПЛАСТ» як Продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробізнес» як Покупцем укладено договір купівлі-продажу №122 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця поліетиленові ящики для хліба (товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Відповідно до п.3.1 договору, оплата товару здійснюється шляхом внесення 50% вартості товару протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору, а решту 50% вартості товару - протягом 30 календарних днів з моменту його отримання.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 договору визначено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом за рахунок Покупця; вартість доставки входить до вартості придбаного товару; перехід права власності відбувався з моменту проведення Покупцем повного розрахунку за товар.

За невиконання чи неналежне виконання Покупцем грошових зобов`язань за договором, зокрема п.3.1 договору щодо проведення розрахунків за переданий у власність товар, сторонами у п.5.2 (в редакції, погодженій у п.1 Протоколу узгодження розбіжностей від 13.08.2018) передбачено нарахування пені, яку Покупець сплачує Продавцю в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення оплати товару.

Даний договір набув чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його остаточного виконання (п.4.1 договору).

На виконання взятих на себе договірних зобов`язань ТОВ «Алфаінтерпласт» передано, а ТОВ «Агробізнес» через уповноважену особу Гончара М.П., який діяв на підставі довіреностей №525 від 30.08.2019, №724 від 28.11.2019, №729 від 28.11.2019, №774 від 23.12.2019, №75від 19.02.2020, №850 від 21.02.2020, №80 від 21.02.2020, №90 від 28.02.2020, отримано товар - поліетиленові ящики для хліба, згідно видаткових накладних №751 від 30.08.2019 на суму 52500грн, №1087 від 29 листопада 2019 року на суму 167340,00грн, №1094 від 29 листопада 2019 року - на суму 23370,00грн, №1179 від 23 грудня 2019 року - 39750,00грн, №102 від 19 лютого 2020 року - 63000,00грн, №109 від 21 лютого 2020 року - 84000,00грн, №124 від 26 лютого 2020 року - 47700,00грн, №141 від 28 лютого 2020 року - 46800,00грн; всього на загальну суму 524460,00грн (а.с.11-32). Видаткові накладні підписані представниками покупця та продавця; зауважень чи інших застережень щодо якості, його кількості чи найменування товару матеріали справи не містять. Отже, факт отримання відповідачем товару підтверджено належним чином первинними документами. Поставка товару також додатково підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними на відповідні партії товару.

В свою чергу, відповідач свій обов`язок по оплаті переданого йому товару виконав частково, сплативши позивачу 9900,00грн згідно платіжного доручення №Ф1413 від 17.08.2019; 9000грн згідно платіжного доручення №Ф1342 від 04.08.2020; 2000,00грн згідно платіжного доручення №Ф948 від 01.06.2020; 9850,00грн згідно платіжного доручення №Ф886 від 27.05.2020; 10000,00грн згідно платіжного доручення №Ф708 від 22.04.2020; 10000,00грн згідно платіжного доручення №Ф663 від 14.04.2020; 9000,00грн згідно платіжного доручення №Ф542 від 24.03.2020; 12206,00грн згідно платіжного доручення №Ф301 від 18.02.2020; 10000,00грн згідно платіжного доручення №Ф268 від 11.02.2020; 9594,00грн згідно платіжного доручення №112 від 06.02.2020; 22008,00грн згідно платіжного доручення №Ф136 від 21.01.2020; 9900,00грн згідно платіжного доручення №Ф78 від 13.01.2020; 20000,00грн згідно платіжного доручення №Ф2422 від 17.12.2020 (а.с.53-65), допустивши заборгованість по оплаті переданого товару в розмірі 354460,00грн.

Дані господарські операції за договором сторонами підтверджено в Акті звірки розрахунків за період з 01.01.2020 по 17.09.2020 (а.с.33).

Відповідачем наявність суми боргу в розмірі 354460,00грн не заперечується, а навпаки підтверджується, що вбачається з відзиву на позовну заяву (а.с.46).

Надіслана на адресу відповідача претензія №289 від 29.07.2020 щодо здійснення повного розрахунку за отриманий у власність товар відповідачем залишена без задоволення та відповіді, тому позивач звернувся з позовом до суду, нарахувавши на суму заборгованості інфляційні втрати, 3% річних та неустойку (пеню), які просить стягнути в примусовому порядку.

Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

За змістом ст.ст.11, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та припинення дії, що порушує право.

Спірні правовідносини виникли внаслідок укладення сторонами у письмовій формі договору купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №55/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, відповідно до якого зазначено, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися у виключних випадках при: розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; розірванні договору в судовому порядку; відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Наявність вказаних обставин, які звільняють особу від виконання договірних зобов`язань у спірних правовідносинах судом не встановлено. Договір купівлі-продажу №122 від 13.08.2018 є чинним, учасниками справи чи третіми особами його недійсність не оспорюється, відтак, договір підлягає виконанню обома сторонами.

У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст.193 ГК України, ст.526 ЦК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З умов договору купівлі-продажу №122 слідує, що оплата товару сторонами відтермінована на 30 календарних днів з моменту отримання товару (п.3.1 договору).

Таким чином, оплату за товар, отриманий 29.11.2019 згідно видаткових накладних №№1087, 1094 на суму 73210,00грн відповідач повинен був здійснити до 29.12.2019 включно; за товар, отриманий 23.12.2019 згідно видаткової накладної №1179 на суму 39750,00грн - до 23.01.2020; за товар, отриманий 19.02.2020 згідно видаткової накладної №102 на суму 63000,00грн - до 20.03.2020; за товар, отриманий 21.02.2020 згідно видаткової накладної №109 на суму 84000,00грн - до 22.03.2020; за товар, отриманий 26.02.2020 згідно видаткової накладної №124 на суму 47700,00грн - до 27.03.2020; за товар, отриманий 28.02.2020 згідно видаткової накладної №141 на суму 46800грн - до 29.03.2020.

Судом встановлено, що відповідач, отримавши товар на загальну суму 524460,00грн не провів повного розрахунку з позивачем, сплативши частково кошти в сумі 170000,00грн, а претензію з приводу погашення заборгованості залишив без реагування та задоволення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено доводи позивача стосовно того, що відповідачем в установлені договором строки вартість відпущеного товару не оплачено, що є порушенням умов договору (п.п.1.1, 3.3.1), ст.527 ЦК України та ст.193 ГК України.

В силу приписів ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати купленого товару та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на суму 354460,00грн на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, а в силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 354460,00грн основного боргу є правомірними, документально підтвердженими первинними документами та підтверджені самим відповідачем, а тому згідно ст.15 ЦК України, порушене право товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 354460,00грн боргу.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

Приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 7835,87грн, такі нарахування здійснено за період з січня по жовтень 2020 року із застосуванням визначеного сукупного індексу інфляції за вказаний період.

Розмір боргу, з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція щодо нарахування інфляційних втрат викладена Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18.

Позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат не враховано наведені правила, однак це не призвело до арифметично невірного розрахунку суми інфляційних втрат. Відтак, в цій частині позов підлягає до задоволення в заявленій сумі - 7835,87грн.

Також, позивачем нараховано за період з 30.12.2019 по 24.11.2020 та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 7734,13грн.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Оцінивши наведений позивачем розрахунок 3% річних, суд вважає, що до стягнення підлягають вимоги в розмірі 7832,72грн (розрахунок долучено до матеріалів справи) як правомірні, однак позивачем заявлено вимоги в меншому розмірі - 7734,13грн, а тому, зважаючи на відсутність права суду самостійно виходити за межі заявлених позовних вимог (ч.3 ст.247 ГПК України), суд задовольняє їх в заявленому розмірі.

Щодо вимог про стягнення пені в розмірі 11360,82грн, суд враховує наступне.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст.3 зазначеного Закону.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторонами у п.5.2 договору передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору в частині оплати отриманого товару у вигляді сплати пені. Так, за порушення терміну розрахунків за отриманий товар, Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Отже, у договорі сторонами змінено розмір пені, який встановлено в Законі України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» і такий не є більшим від встановленого законом розміру, а тому при вирішенні спору підлягає застосуванню той розмір, який встановлено у договорі.

Суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача неустойки з посиланням на п.5.2. договору, однак її нарахування здійснено в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. Дану невідповідність розрахунку суми пені позивачем усунуто у відповіді на відзив, згідно якого здійснено перерахунок пені у розмірі облікової ставки НБУ, що відповідає умовам п.5.2 договору №122 в редакції договору з урахуванням Протоколу розбіжностей; у зв`язку з цим позивачем зменшено розмір позовних вимог в цій частині до 11360,82грн.

Здійснивши власні арифметичні підрахунки пені, суд вважає переконливими та такими, що відповідають вимогам статей 546, 549, 551 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та умовам укладеного договору розмір пені в сумі 10558,96грн, в тому числі в розмірі 3618,86грн, нарахованої за період з 30.12.2019 по 28.06.2020 (182 дні) на прострочену суму боргу 73210,00грн; в розмірі 1610,09грн за період з 24.01.2020 по 30.06.2020 (159 днів) на суму боргу в розмірі 39750,00грн; в розмірі 1456,23грн за період з 21.03.2020 по 30.06.2020 на прострочений платіж в сумі 63000,00грн; в розмірі 1895,74грн за період з 23.03.2020 по 30.06.2020 на прострочений платіж в сумі 84000,00грн; в розмірі 1011,35грн, нараховану за період з 28.03.2020 по 30.06.2020 на прострочений платіж в сумі 47700,00грн; в розмірі 966,69грн, нараховану за період з 30.03.2020 по 30.06.2020 на прострочений платіж в сумі 46800,00грн (розрахунок долучено до матеріалів справи), котрий підлягає до задоволення. В частині позову щодо стягнення 801,86грн пені слід відмовити, оскільки дана сума є безпідставно заявленою у зв`язку з невірним обрахунком. При цьому, здійснюючи перерахунок суми пені, суд керувався ч.2 ст.237 ГПК України.

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Дослідивши подані докази суд визнав їх належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача частково. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача 354460,00грн основного боргу, 7835,87грн інфляційних нарахувань, 7734,13грн - 3% річних та 10558,96грн пені.

Розподіл судових витрат.

Зважаючи на докази, подані на підтвердження понесених судових витрат та враховуючи, що жоден із учасників справи не зробив заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 216, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОБІЗНЕС» (с.Токи Підволочиського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 30915832) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛФАІНТЕРПЛАСТ» (вул.Рівненська, 76А, м.Луцьк, ідентифікаційний код 20054570) - 354460,00грн основного боргу, 7835,87грн інфляційних нарахувань, 7734,13грн - 3% річних, 10558,96грн пені та 5708,83грн в повернення сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 801,86грн пені - в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 29.03.2021.

Суддя Н.О. Андрусик