ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/791/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглядаючи справу № 916/791/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." /, адреса - 58015, м. Чернівці, вул. Володимира Комарова, 13А, e-mail: /

до відповідачів:

1) приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" /, адреса - 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28, e-mail: /

2) Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" /, адреса - 68300, Одеська обл., м. Кілія, вул. Миру (Леніна), буд. 3, e-mail: /

про розірвання договору та стягнення заборгованості в розмірі 1 392 083,71 грн.

та за зустрічним позовом: приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" /, адреса - 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28, e-mail: /

до товариства з обмеженою відповідальністю "Федерація тактичної стрільби С.К.О.Р.П." /, адреса - 58018, м. Чернівці, вул. Володимира Комарова, 13А, e-mail: /

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): адвокат Мацьоцький О.І., довіреність № ЧЦ334879 від 10.01.2020 року;

від відповідача 1 за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом): Нечваль Я.В., довіреність № б/н від 06.09.2020 року;

від відповідача 2 за первісним позовом: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

ВСТАНОВИВ:

25.03.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." (ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П.") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 826/20/ до відповідачів: 1- приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" (ПрАТ "УДП"), 2 - Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" (ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП") про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги за договором про надання послуг з охорони № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018р. у загальному розмірі 1 392 083, 71 грн., з яких 1 170 215,76 грн. - основна заборгованість, 130 559,64 грн. - пеня, 81 915,10 грн. - штраф, 9 393,21 грн. - 3 % річних та стягнення судових витрат.

Позовну заяву обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з охорони № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018р. щодо оплати наданих послуг.

Позов пред`явлено на підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 13, 15-16, 526, 610-612, 624-625, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 220, 231, 232 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 року позовну заяву ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." вх. № 826/20 від 25.03.2020 року залишено без руху.

Копія ухвали від 26.03.2020 року про залишення позову без руху направлена позивачу 27.03.2020 року.

06.04.2020 року вх. № 8657/20 господарським судом одержано заяву про усунення недоліків позовної заяви у порядку ст. 42 ГПК України на виконання вимог ухвали суду від 26.03.2020 року.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/791/20; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.05.2020 р. о 11:45 год.

Суд зауважує, що справа №916/791/20 розглядалась в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, під час якого законодавцем змінювався порядок обчислення процесуальних строків при розгляді господарської справи.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та розпорядженням Одеського міського голови від 15.03.2020 року № 218 "Про тимчасове зупинення роботи об`єктів загального користування, розташованих у м. Одесі, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19", запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 у період з 12 березня по 03 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 № 225, запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 по 24 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291, запроваджено карантин з протидії поширюванню коронавіруса COVID-19 по 11 травня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 з 11.03.2020 року по 22.05.2020 року на всій території України встановлено карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" зі змінами внесеними постановою КМУ від 17.06.2020 року № 500 дію карантину продовжено з 22.06.2020 року до 31 липня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020р. №641 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 1 серпня до 31 серпня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061) та від 20 травня 2020 р. № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626).

Рішенням зборів суддів Господарського суду Одеської області від 16.03.2020 року, затвердженого протоколом № 916-3/2020 у період дії вказаного карантину рекомендовано перенести судові засідання за межі призначеного строку.

Відповідно до п. 4 Розділу Х Прикінцевих положень ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) /до 17.07.2020 року/.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України від 18.06.2020 №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені, зокрема відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до п.4 Перехідних положень ГПК України в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У зв`язку із викладеним, приймаючи до уваги що у період розгляду справи в державі Україна були запроваджені карантинні заходи, неодноразово перебували на лікуванні представники сторін та суд, через що судом неодноразово відкладались судові засідання, про що сторони у справі сповіщались ухвалами, поновлювалися пропущені через хворобу процесуальні строки.

19.05.2020 року вх. № 12550/20 судом отримано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому представник ПрАТ "УДП" просив суд відкласти підготовче засідання по справі №916/791/20 на іншу дату.

У судовому засіданні 20.05.2020 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12.06.2020 року об 11:30 год.

11.06.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача 1 /вх. № 15015/20/, в якому відповідач1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження прийняття об`єктів під охорону. Відповідач вказував, що предметом спірного договору є надання послуг з фізичної охорони об`єктів та цілодобової охорони матеріальних цінностей, проте додані до позову акти надання послуг містять відомості про «послуги з фізичної охорони». Відповідач зазначав, що кти надання послуг за період з жовтня 2018 року по грудень 2019 року не містять підписи уповноважених на те осіб.

Також відповідач вказував, що фінансовим планом ПрАТ «УДП» на 2019 рік не передбачені витрати на послуги з фізичної охорони об`єктів ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" та цілодобовій охороні матеріальних цінностей, які розміщені на об`єктах ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП", тобто у ПрАТ «УДП» відсутні умови по сплаті послуг за цим договором.

Відповідач зауважував на безпідставності застосування позивачем до спірних правовідносин ч. 2 ст. 231 ГПК України.

ПрАТ «УДП» вказує, що ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" є підрозділом, створеним за рішенням вищого органу ПрАТ «УДП» як госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ товариства з метою одержання прибутку за рахунок ефективної виробничо-підприємницької діяльності, задоволення потреб товариства.

У судовому засіданні 12.06.2020 року судом оголошено перерву на 08.07.2020 року на 16:30 год.

23.06.2020 р. за вх. № 1893/20 господарським судом отримано зустрічну позовну заяву ПрАТ «УДП» про визнання недійсним договору від 02.10.2018 року № КСБСРЗ/182, в якій ПрАТ «УДП» просило суд визнати недійсним з моменту укладення договір № КСБСРЗ/182 «Про надання охоронних послуг», який був укладений 13.08.2018 р. між ПрАТ «УДП» в особі госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське Пароплавство» та ТОВ «Федерація тактичної стрільби С.К.О.Р.П.». В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на те, що від імені ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" укладення договорів лежить на ГВСП «КСБРЗ» за погодженням з ПрАТ «УДП». Зобов`язання на їх виконання лежить саме на ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП". Зобов`язання щодо підписання та погодження з ПрАТ «УДП» будь-яких договорів лежить на ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" в особі директора.

Позивач за зустрічним договором вказує, що виконавцями спірного договору не було надано даний договір на погодження до ПрАТ «УДП», у зв`язку із чим позивач за зустрічним позовом не мало змоги мати інформацію щодо такого договору, виконання обов`язків по договору, надати правове обґрунтування та доцільності укладання такого договору, що призводить до його недійсності.

Підписаний договір від імені ПрАТ «УДП» позивач вважає недійсним правочином, оскільки сума договору становить до 10 % від активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства, а тому директор ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" Слівчук Ю.В. не мав необхідного обсягу повноважень на підписання правочину, який передбачений Статутом, а саме Правління не надало своєї згоди на підписання цього договору. Також у довіреності Слівчука Ю.В. не вказано про вчинення правочинів від імені товариства, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10 % від активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Разом з зустрічною позовною заявою ПрАТ «УДП» 23.06.2020р. надано до суду клопотання про відстрочення сплати судових витрат.

Ухвалою суду від 30.06.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ПрАТ "УДП" вх. № 16343/20 від 23.06.2020р. про відстрочення сплати судових витрат. Зустрічну позовну заяву приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" за вх. № 1893/20 від 23.06.2020р. залишено без руху та встановлено відповідачу десятиденний строк з дня строку встановленого пунктом 4 ч. 2 Розділу Х Прикінцеві положення ГПК України для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору за подання позову.

В судовому засіданні 08.07.2020р. представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів /вх. № ГСОО 17838/20/, в якому представник позивача просив суд витребувати у Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" докази несення служби по охороні об`єктів згідно договору про надання послуг охорони № КСБСРЗ/182 по всіх об`єктах згідно додатку 1 до договору за період з 02.10.2018 року по 24.12.2019р., а саме оригінали журналів несення вахти.

Ухвалою суду від 08.07.2020 року задоволено клопотання вх. № 17838/20 від 08.07.2020 року про витребування доказів; витребувано у Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" докази несення служби по охороні об`єктів згідно договору про надання послуг охорони № КСБСРЗ/182 по всіх об`єктах згідно додатку 1 до договору за період з 02.10.2018 року по 24.12.2019р., а саме оригінали журналів несення вахти.

У судовому засіданні 08.07.2020 року судом оголошено перерву на 09.09.2020 року на 11:30 год.

05.08.2020 року на адресу суду надійшов лист ПрАТ «УДП» /вх. № 20670/20/, в якому відповідач на виконання ухвали суду від 08.07.2020 року про витребування доказів повідомив, що ПрАТ «УДП» не веде журнали вахти. Умовами договору не передбачено ведення журналів несення вахти.

07.08.2020року за вх. № 20928/20 господарським судом отримано заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви по справі № 916/791/20.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року прийнято зустрічний позов ПрАТ«УДП» про визнання недійсним договору від 02.10.2018 року № КСБСРЗ/182 /вх. № 1893/20 від 23.06.2020 року/; об`єднано первісний позов ТОВ «ФТС С.К.О.Р.П.» до ПрАТ«УДП»; ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "УДП" про розірвання договору та стягнення заборгованості в розмірі 1 392 083,71 грн. разом із зустрічним позовом ПрАТ«УДП» до ТОВ «ФТС С.К.О.Р.П.» про визнання недійсним договору від 02.10.2018 року № КСБСРЗ/182 - в одне провадження в рамках справи № 916/791/20.

07.09.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом про відкладення судового засідання на іншу дату /вх. № 23687/20/.

09.09.2020 року на адресу суду надійшли доповнення відповідача 1 до відзиву /вх. № 23899/20/, в якому відповідач за первісним позовом вказує, що чинність спірного договору пов`язується крім його підписання, ще й безпосередньо з підписанням актів прийому-передачі об`єктів ПрАТ «УДП» під охорону. Однак у відповідача відсутня інформація щодо підписання актів прийому-передачі об`єктів ПрАТ «УДП» під охорону повноважними особами сторін. У зв`язку із чим відповідач вважає договір нечинним, а відтак таким, що не породжує юридичних наслідків.

У судовому засідання 09.09.2020р. судом оголошено протокольні ухвали про поновлення строку підготовчого провадження та про відкладення підготовчого засідання на 07.10.2020 року о 10:30 год.

07.10.2020 року підготовче судове засідання у справі № 916/791/20 не відбулося у зв`язку із знаходженням судді на лікарняному з 06.10.2020 року по 09.10.2020 року включно. Після виходу судді з лікарняного ухвалою суду від 12.10.2020 року призначено підготовче судове засідання по справі в межах строків підготовчого провадження, визначених положеннями ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, на 05.11.2020 року на 10:30 год.

05.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача за первісним позовом про відкладення судового засідання на іншу дату /вх. № 29620/20/.

05.11.2020 року на адресу суду від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну підстав позову /вх. № 29666/20/, в якій ПрАТ «УДП» просить вважати заявлені у зустрічній позовній заяві підстави позову зміненими, шляхом їх доповнення інформацією, викладеною у даній заяві. ПрАТ «УДП» вказує, що у товариства відсутня інформація щодо підписання актів прийому-передачі об`єктів ПрАТ «УДП» під охорону повноважними особами сторін. Вказані обставини на думку товариства свідчать про укладення спірного договору за відсутності наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим договором, а переслідуючи якусь іншу мету.

Вказана заява позивача за зустрічним позовом надійшла заява про зміну підстав позову /вх. № 29666/20 від 05.11.2020 року/ прийнята судом до розгляду.

Також 05.11.2020 року на адресу суду надійшли доповнення відповідача за первісним позовом до відзиву /вх. № 29667/20/, в яких відповідач вказує, що у товариства не виникало обов`язку на здійснення оплати по договору. Відповідач вказує, що акти не відповідають вимогам, які встановлені до первинного документу. Відповідач вказує, що матеріали справи не містять доказів надсилання/надання актів наданих послуг та рахунків. Позивач за первісним позовом не довів факту надання послуг з охорони майна. ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." не довело факту реєстрації податкових накладних у ЄРПН за наслідками надання послуг у вересні-грудні 2019 року.

У фінансовому плані ПрАТ «УДП» на 2019 рік не передбачено витрат на закупівлю послуг, які є предметом договору.

Відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення штрафу та пені на підставі ч. 2 ст. 231 ГПК України, оскільки положення вказаної статті стосується негрошового зобов`язання.

Також 05.11.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача за зустрічним позовом ПрАТ "УДП" про призначення експертизи /вх. № 29671/20/, в якій підприємство просило призначити у справі почеркознавчу експертизу для вирішення питання про належність підпису у актах наданих послуг № 144 від 30.09.2019 року та № 171 від 31.10.2019 року, № 187 від 29.11.2019 року уповноваженій особі директору ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." Дудці Роману Анатолійовичу чи іншій особі?".

Ухвалою суду від 05.11.2020 року повернуто ПрАТ «УДП» без розгляду зазначене клопотання про призначення експертизи /вх. № 29671/20 від 05.11.2020 року/ у справі № 916/791/20.

У судовому засіданні 05.11.2020 року судом оголошено перерву на 05.11.2020 року на 12:15 год.

05.11.2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." про відкладення судового засідання на іншу дату /вх. № 29620/20/, у зв`язку із необхідністю підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву, яку товариство отримало 04.11.2020 року.

У судовому засіданні 05.11.2020 року представник ПрАТ "УДП" заявив усне клопотання про залишення позовної заяви ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." без руху.

Судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні усної заяви представника відповідача за первісним позовом про залишення позовної заяви без руху. Також у судовому засіданні судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 18.11.2020 року на 14:00 год.

17.11.2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача /вх. № 30761/20/, в якому відповідач повідомив, що не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи по суті.

18.11.2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача /вх. № 30863/20/ про відкладення судового засідання на іншу дату, у зв`язку із неможливістю подати заяву свідка в якості доказу по зустрічній позовній заяві, так як колишній директор товариства захворів на короновірусну хворобу.

Ухвалою суду від 18.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." про відкладення судового засідання /вх. № 30863/20 від 18.11.2020 року/; закрито підготовче провадження та призначено справу № 916/791/20 до судового розгляду по суті; судове засідання по суті призначено на 16.12.2020 р. о 12:00 год.

16.12.2020 року судове засідання для розгляду по суті у справі № 916/791/20 не відбулося у зв`язку із знаходженням судді на лікарняному з 04.12.2020 року по 18.12.2020 року включно. Після виходу судді з лікарняного ухвалою суду від 22.12.2020 року призначено судове засідання по справі в межах строків для розгляду справи по суті, визначених положеннями ст. 195 Господарського процесуального кодексу України, на 15.01.2021 року на 11:00 год.

14.01.2021 року на адресу суду надійшло клопотання ПрАТ «УДП» /вх. № 919/21/ про відкладення судового засідання на іншу дату, а у випадку початку розгляду справи по суті відповідач просив оголосити перерву.

У судовому засіданні 15.01.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 11.02.2021 року на 11:00 год.

10.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача за зустрічним позовом на зустрічну позовну заяву /вх. № 3864/21/, в якій відповідач просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач за зустрічним позовом посилається на те, що за результатами тендеру ПрАТ «УДП» переможцем визнав ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П.", про що вказано у рішенні про визначення переможцем від 23.06.2018 року. Відповідач звертає увагу, що згідно відомостей з ЄДРПОУ відсутня інформація про обмеження повноважень директора ГВСП на укладання правочинів.

Відповідач за зустрічним позовом вказує, що у період з 02.10.2018 року по 31.08.2019 року ПрАТ «УДП» здійснювало розрахунки з ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.".

У судовому засіданні 11.02.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення строку на подання відзиву на зустрічну позовну заяву; оголошено перерву на 26.02.2021 року на 12:00 год.

23.02.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву /вх. № 5170/21/, в якій ПрАТ «УДП» вказує, що ТОВ "ФТС С.К.О.Р.П." не може посилатися на відсутність у ЄДРПОУ відомостей про наявність у директора ГВСП обмежень на вчинення правочину.

ПрАТ «УДП» зауважує, що укладання спірного договору не відповідало внутрішній волі товариства, оскільки директор ГВСП діяв із перевищенням повноважень, про що могло і повинно було знати ТОВ «ФТК «С.К.О.Р.П.», але діяло недобросовісно, а тому договір підлягає визнанню недійсним.

ПрАТ «УДП» звертає увагу на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів реальності господарських операцій за договором.

25.02.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату /вх. № 5422/21/ у зв`язку із необхідністю самоізоляції через контакт із хворим на коронавірусну хворобу. Також представник відповідача вказує, що керівництвом підприємства вирішується питання стосовно мирового урегулювання спору.

У судовому засіданні 26.02.2021 року судом задоволено клопотання ПрАТ «УДП» про відкладення судового засідання та судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання на 17.03.2021 року на 15:00 год.

У судовому засіданні 17.03.2021 судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення ПрАТ «УДП» строку на подання додаткових доказів.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФТК «С.К.О.Р.П.» підтримав первісні позовні вимоги та просив суд задовольнити первісні позовні вимоги, а також заперечував проти задоволення зустрічного позову.

Представник ПрАТ «УДП» у судовому засіданні заперечував проти задоволення зустрічного позову та просив суд задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідач Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Всі ухвали суду по справі № 916/791/20, зокрема про відкриття провадження у справі від 09.04.2020 року направлялись учасникам справи в порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідачу2, за адресою, вказаною в позовній заяві (68300, Одеська обл., м. Кілія, вул. Миру (Леніна), буд. 3, яка є його місцезнаходженням, що підтверджується Витягом в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на зворотньому боці другої сторінки цих ухвал з зазначенням адреси відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті „Судова повістка".

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач2 по справі отримав 16.04.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 695, яке одержано судом 23.04.2020 року за вх. № 18004 (том 1 а.с. 77).

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Також суд звертає увагу, що положеннями ч. 7 ст. 120 ГПК України визначено, що учасники судового засідання зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою в вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за відповідною адресою не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду у справі № 910/15442/17 від 16.05.2018 року).

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.04.2020 року було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/88675169), а тому відповідач2, обізнаний про розгляд справи № 916/791/20, міг ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Оскільки відповідач2 по справі, отримавши ухвалу суду про відкриття провадження у справі не надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом, суд в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог та про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 02.10.2018 року між ПрАТ «УДП» в особі директора госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» Слівчука Ю.В., який діяв на підставі Положення госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» та довіреності № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року /Замовник/, з однієї сторони, та ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» в особі Директора Дудки Р.А., який діяв на підставі Статуту (Виконавець), з другої сторони, укладено договір про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182, за умовами якого Виконавець зобов`язується надати Замовникові послуги з фізичної охорони території об`єктів госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» та цілодобовій охоронні матеріальних цінностей, які розміщені на об`єктах Замовника, згідно дислокації охороняємих об`єктів (Додаток № 1 до договору), а Замовник зобов`язується оплатити такі послуги /п. 1.1 договору/.

Всі права та обов`язки Замовника, які передбачені цим договором, виконуються госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» /п. 1.5 договору/.

Пунктом 2.1 договору визначено, що ціна цього договору визначена відповідно до розрахунку вартості послуг з охорони (Додаток № 2) та становить 9 599 973,60 грн. без ПДВ, окрім цього ПДВ (20%) - 1 919 994,72 грн., разом загальна ціна договору складає 11 519 968,32 грн. з урахуванням ПДВ.

Пункт 2.4 договору передбачає, що оплата здійснюється лише за умовами (відкладальна обставина згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України) затвердженого фінансового плану ПрАТ «УДП» на 2018, та відповідний календарний рік (Постанова Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 року № 899) та наявності в ньому витрат на закупівлю Послуг, що є предметом Договору.

Замовник оплачує вартість послуг шляхом здійснення прямого банківського переказу грошових коштів на рахунок виконавця у безготівковій формі після підписання відповідного акта приймання-передачі наданих послуг, зареєстрованої виконавцем податкової накладної в ЄРПН та виданої в установленому законодавством порядку замовнику та згідно виставленого виконавцем рахунку протягом 30 календарних днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг та отримання від виконавця належним чином оформленого рахунку /п. 2.5 договору/.

Виконавець зобов`язаний зареєструвати податкову накладну та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в ЄРПН (для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця) - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; (для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця) - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені /п. 2.7 договору/.

Пунктом 7.1 договору визначено, що замовник несе повну відповідальність за достовірність інформації, наданої виконавцю під час укладання договору щодо володіння (користування) об`єктом, та повноважень особи, яка підписує договір, а також за виконання умов цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, але не раніше підписання актів прийому-передачі об`єктів Замовника для надання послуг за даним договором, та діє протягом 3 років, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань /п. 9.1 договору/.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору /п. 9.2 договору/.

Усі повідомлення, направлені сторонами одна одній у зв`язку з цією угодою повинні бути здійснені у письмовій формі і вважаються поданими належним чином, якщо вони направлені цінним листом з описом вкладення з повідомленням про одержання його адресатом, телеграфом, засобами факсимільного зв`язку, або доставлені і вручені особисто під розпис за вказаними юридичними адресами сторін. У невідкладних випадках повідомлення може бути передане однією стороною іншій стороні по телефону з одночасним дублюванням його з дотриманням викладених вище вимог /п. 11.6 договору/.

Судом досліджені надані позивачем акти надання послуг за договором про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року:

- № 243 від 31.10.2018 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 260 від 30.11.2018 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 277 від 31.12.2018 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 8 від 31.01.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 27 від 28.02.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 40 від 29.03.2019 року на суму 319 999,12 грн. не підписаний зі сторони Замовника;

- № 58 від 26.04.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 71 від 31.05.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 90 від 27.06.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 108 від 31.07.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 129 від 30.08.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 144 від 30.09.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 171 від 31.10.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 187 від 29.11.2019 року на суму 319 999,12 грн.;

- № 210 від 20.12.2019 року на суму 210 218,40 грн. не підписаний зі сторони Замовника.

Суд зазначає, що наданий позивачем акт надання послуг № 210 від 20.12.2019 року на суму 210 218,40 грн. за договором про надання охоронних послуг № № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року не підписані Замовником.

29.11.2019 року ПрАТ «УДП» отримало претензію № 2 ТОВ «ФТС С.К.О.Р.П.» вих. № 30/11/19 від 29.11.2019 року з пропозицією достроково розірвати договір про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року у зв`язку із заборгованістю за договором.

Листом вих. № ЧМ-463 від 13.12.2019 року ПрАТ «УДП» відповіло на претензію № 2 ТОВ «ФТС С.К.О.Р.П.» вих. № 30/11/19 від 29.11.2019 року, що товариство не вбачає необхідності у розірванні договорів про надання охоронних послуг № 564СЕБЗК від 13.08.2018 року та № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року. Також повідомлено, що у найближчий час товариство прийме рішення про подальшу співпрацю з ТОВ «ФТС С.К.О.Р.П.», внесення змін до вищезазначених договорів, а також урегулювання усіх проблемних питань.

04.03.2020 року ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» направило ПрАТ «УДП» претензію за вих. № 01 про погашення боргу, в якій товариство зазначає, що повторно направляє на адресу ПрАТ «УДП» акти надання послуг за листопад 2019 року та грудень 2019 року з рахунками на оплату. Також товариство вимагає негайної оплати заборгованості за послуги фізичної охорони території об`єктів ПрАТ у розмірі 1 173 330,11 грн.

Таким чином, судом встановлено, що станом на дату подання позову, заборгованість Замовника перед ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» за договором про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року становить 969 045,01 грн.

Матеріали справи містять надані позивачем за первісним позовом податкові накладні та квитанції про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом досліджено нотаріально посвідчену заяву Дудка Р.А., який у період з 03.03.2017 року по 13.01.2020 року був директором ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.».

Господарський суд вважає за доцільне першочергово перевірити законність та обґрунтованість зустрічних позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписом частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною другою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до положень частини другої статті 207 цього Кодексу, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом частин першої та другої статті 99 Цивільного кодексу України, загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб.

Господарський суд зауважує, що Приватним акціонерним товариством „Українське дунайське пароплавство" надано до матеріалів справи витяги зі Статуту товариства у новій редакції, затверджений Наказом Міністерства інфраструктури України від 24.10.2018 року № 491. Проте спірний договір укладено сторонами 02.10.2018 року.

У судовому засіданні 17.03.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення ПрАТ «УДП» строку на подання додаткових доказів та залучено до матеріалів справи Статут ПрАТ «УДП» у редакції від 29.04.2011 року, а також зміни до Статуту від 21.10.2014 року.

Пунктом 9.4.1 Статуту Приватного акціонерного товариства „Українське дунайське пароплавство" визначено, що колегіальним виконавчим органом Товариства, що здійснює управління поточною діяльністю Товариства, є Правління Товариства.

Відповідно до п.9.4.5 Статуту ПрАТ „УДП", до компетенції Правління зокрема, але не виключно, належить прийняття рішення про вчинення правочинів від імені Товариства в межах до 10% активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

У матеріалах справи міститься Положення госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» та довіреність № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року, а також наказ ПрАТ «УДП» № 147 від 02.04.2018 року про призначення Слівчука Ю.В. на посаду директора ГВСП «КСБСРЗ» /том 1 а.с. 135, 136, 163-167/.

Так, відповідно до довіреності № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року, ПрАТ «УДП» в особі голови Правління Чалого Д.С., який діє на підставі наказу Міністерства інфрастукрутри України № 16-О від 07.03.2018 року та Статуту, уповноважує Слівчука Ю.В., директора госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП», представляти інтереси довірителя у відносинах з підприємствами, установами, організаціям усіх форм власності, іншими суб`єктами господарювання; в органах державної виконавчої влади усіх рівнів, органах місцевого самоврядування, органах Державної виконавчої служби, органах дізнання, досудового слідства, прокуратури, місцевих, окружних і апеляційних судах, у тому числі загальних, адміністративних і господарських, Верховному Суді України, а також Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.

Згідно п. 3.2 Положення, підрозділ здійснення свою діяльність від імені Товариства на основі та відповідно до чинного законодавства України, Статуту Товариства та цього Положення, яке затверджується Вищим органом Товариства.

Підрозділ має право за дорученням Товариства та у порядку встановленому законодавством, укладати договори і забезпечувати їх виконання /п. 3.4 Положення/.

Відповідно до п. 6.1 Положення госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП», управління діяльністю Підрозділу здійснює директор Підрозділу.

В оперативно-господарській діяльності директор Підрозділу підпорядковується безпосередньо голові Правління Товариства /п. 6.2 Положення/.

Директор Підрозділу має право сплачувати рахунки та розпоряджатися грошовими коштами для придбання матеріалів та інші рахунки, що забезпечують належну фінансово-господарську діяльність підрозділу /п. 6.7 Положення/.

Згідно п. 6.8 Положення, директор Підрозділу самостійно у межах своєї компетенції вирішує питання діяльності Підрозділу за винятком тих, що віднесені Статутом Товариства до компетенції Вищого органу Товариства або інших органах управління Товариства.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

В силу припису статті 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 244 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).

Представництво за довіреністю припиняється у разі:

1) закінчення строку довіреності;

2) скасування довіреності особою, яка її видала;

3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю;

4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність;

5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність;

6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності (ч. 1 ст. 248 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Так доводи позивача за зустрічним позовом щодо відсутності директора повноважень госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» Слівчука Ю.В., зокрема через незазначення у довіреності про вчинення правочинів від імені Товариства, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить до 10% активів Товариства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, не заслуговують на увагу, оскільки директора Підрозділу довіреністю № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року було уповноважено представляти інтереси довірителя у відносинах з підприємствами, установами, організаціям усіх форм власності, іншими суб`єктами господарювання. Вказана довіреність не містить обмежень щодо вартості укладених договорів.

Матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем дій голови правління Чалого Д.С. щодо видачі ним від імені товариства довіреності № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року, зокрема доказів визнання недійсним цього правочину в установленому законом порядку.

Отже, суд приходить до висновку, що у вказаній довіреності у повній мірі, без обмежень, наділено директор Підрозділу Слівчука Ю.В. правом підпису та скріплення печаткою договорів, що відноситься до сфери його підпорядкування, в тому числі на укладання договору про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року.

При цьому суд враховує, що п. 3.4 Положення госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» Слівчука Ю.В. передбачено, що підрозділ має право за дорученням Товариства та у порядку встановленому законодавством, укладати договори і забезпечувати їх виконання /п. 3.4 Положення. Директор Підрозділу має право розпоряджатися грошовими коштами для придбання матеріалів та інші рахунки, що забезпечують належну фінансово-господарську діяльність підрозділу /п. 6.7 Положення/.

Отже матеріали справи свідчать про правомірність представництва інтересів госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» директором Слівчуком Ю.В. за довіреністю № Д/ЮС-39 від 05.04.2018 року та Положенням про ГВСП «КСБСРЗ» в частині підписання договору про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року.

Крім того, положенням ст. 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до роз`яснень в п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому зміст правочину відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Тобто, виходячи з наведених приписів позивач, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору зобов`язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

Відповідно до роз`яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Також відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України, правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

При цьому приписи вказаної статті ЦК кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

За приписами ст. ст. 627, 628 Цивільного України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

При цьому, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 Цивільного кодексу України).

Крім того, згідно роз`яснень, наведених в абз. 6 п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлено, що припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Господарський суд зазначає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, і матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." знав чи міг знати про будь-які обмеження Слівчука Ю.В. на представництво госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП», але не зважаючи на це, вчинив спірні правочини.

При цьому, у п. 3.4 вказаної Постанови роз`яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст. 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Таким чином, відповідно до наведених роз`яснень, схвалений юридичною особою правочин не можна визнати недійсним.

Так, як вбачається з матеріалів справи, підписання спірних договорів було цілком схвалено представниками позивача за зустрічним позовом.

Господарський суд враховує, що госпрозрахункоим відокремленим структурним підрозділом «Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод» ПрАТ «УДП» за умовами договору про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року було здійснено часткову оплату, що не заперечувалося у ході розгляду справи та слідує із відповідей на претензії ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.".

Отже, зазначене свідчить про виконання сторонами умов спірного договору, а тому суд вважає, що позивач за зустрічним позовом схвалив умови спірного договору.

До того ж позивач за зустрічним позовом не надав до матеріалів справи будь-яких письмових доказів, які б підтверджували той факт, що оспорювані договори суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

З урахуванням вказаного, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ПрАТ „Українське дунайське пароплавство" про визнання договору недійсним є необґрунтованими, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

Стосовно первісних позовних вимог, господарський суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У ході розгляду справи судом не виявлено норм права, на які посилався позивач, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено вище, станом на дату подання позову, заборгованість за спірним договором перед ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» становить 959 997,36 грн.

Господарський суд погоджується із доводами ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.», що у період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року ПрАТ «УДП» здійснювало розрахунки з ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.", а відтак є безпідставними посилання ПраТ «УДП» на відсутність у 2019 році у фінансовому плані коштів на охорону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» про стягнення основної заборгованості за договором про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» про стягнення пені у порядку ст. 231 ГК України та 3 % річних, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Перевіривши розрахунки позивача за первісним позовом з приводу нарахування 3% річних, суд погоджується з позицією ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» в цій частині. Разом із тим, суд враховує доведеність позивачем основної заборгованості лише за період вересень-листопад 2019 року, у зв`язку із чим суд здійснює власний розрахунок та зазначає, що 3 % річних за вказаний період становить 9 047,65 грн.

Стосовно вимог про стягнення пені, господарський суд зазначає наступне.

Стаття 231 ГК України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: «Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією».

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, згідно якої за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Між тим, частина шоста статті 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Таким чином, господарський суд погоджується з доводами відповідача за зустрічним позовом про те, що умовами договору не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

Отже відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак господарський суд вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Разом із тим, господарський суд зауважує, що за приписами ч.2 ст.44 ГПК України процесуальною дієздатністю (здатністю особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді) наділені фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Частиною 1 статті 45 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

В силу статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до статті 64 ГК України функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Відповідно до ч. 3 наведеної статті Цивільного кодексу України філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Як визначено у п.п. 1.7 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18, коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відособлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу.

Разом з тим, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код 33113076 належить Госпрозрахунковому відокремленому структурному підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство".

Суд зазначає, що Госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" не є юридичною особою, а є лише відокремленим підрозділом юридичної особи приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство".

Доказів того, що зазначена філія може від свого імені набувати цивільні права та обов`язки матеріали справи не містять.

Крім цього, за правилами ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

НЗ урахуванням вказаного, господарський суд приходить до висновку, що вимоги ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." про солідарне стягнення заборгованості в частині відповідальності Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно - судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані, оскільки відповідач 2 є структурним підрозділом позивача і зазначений в позові договір не містить таких положень.

Стосовно позовних вимог ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." про розірвання договору, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено судом вище, 29.11.2019 року ПрАТ «УДП» отримало претензію № 2 ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» вих. № 30/11/19 від 29.11.2019 року з пропозицією достроково розірвати договір про надання охоронних послуг № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року у зв`язку із заборгованістю за договором. Листом вих. № ЧМ-463 від 13.12.2019 року ПрАТ «УДП» відповіло на претензію № 2 ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.» вих. № 30/11/19 від 29.11.2019 року, що товариство не вбачає необхідності у розірванні договорів про надання охоронних послуг № 564СЕБЗК від 13.08.2018 року та № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року. Також повідомлено, що у найближчий час товариство прийме рішення про подальшу співпрацю з ТОВ «ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.», внесення змін до вищезазначених договорів, а також урегулювання усіх проблемних питань.

За таких обставин, враховуючи наявну заборгованість за спірним договором, а також доводи щодо недійсності договору, які суд розцінює як відсутність зацікавленості стосовно продовження договірних відносин, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору.

Проаналізувавши встановлені обставини, господарський суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." при пред`явленні первісного позову сплатило судовий збір у розмірі 22 983,26 грн., що вбачається із платіжного доручення № 603 від 23.03.2020 року.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П.", судовий збір у розмірі 16 637,44 грн. /2102,00 грн. - за вимогу майнового характеру та 14 535,44 грн. - за вимоги майнового характеру/ підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «УДП».

У зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу за зустрічним позовом не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." - задовольнити частково.

2. Договір надання послуг з охорони № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018 року - розірвати.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" /, адреса - 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28, e-mail: / на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." /, адреса - 58015, м. Чернівці, вул. Володимира Комарова, 13А, e-mail: / заборгованість за надані послуги за договором про надання послуг з охорони № КСБСРЗ/182 від 02.10.2018р. у загальному розмірі 969 045,01 грн., з яких: 959 997,36 грн.- основна заборгованість, 9047,65 грн. - 3 % річних.

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" /, адреса - 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, буд. 28, e-mail: / на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕДЕРАЦІЯ ТАКТИЧНОЇ СТРІЛЬБИ С.К.О.Р.П." /, адреса - 58015, м. Чернівці, вул. Володимира Комарова, 13А, e-mail: / судовий збір у розмірі 16 637,44 грн.

5. В іншій частині вимог - відмовити.

6. В задоволенні зустрічних позовних вимог приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство" до товариства з обмеженою відповідальністю "Федерація тактичної стрільби С.К.О.Р.П." про визнання договору недійсним - відмовити.

7. Судові витрати за зустрічним позовом у справі покласти на позивача за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 березня 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко