номер провадження справи 28/12/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 Справа № 908/207/21

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» (20121, Черкаська область, Маньківський район, с. Кищенці, вул. Генерала Андрія Дрофи, буд. 2; адреса представника адвоката Чепака О.В.: АДРЕСА_1 )

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Техноальянс - М» (70501, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 242)

про стягнення грошових коштів

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося ТОВ «Кищенці» з позовом до ТОВ «Техноальянс - М» про стягнення 73125,89 грн., які складаються з 65000,00 грн. основного боргу, 7223,01 грн. пені та 902,88 грн. 3% річних.

В обґрунтування підстави звернення з позовом до суду позивач зазначив не виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки товару (бочка МЖТ-10) в рамках договору №16.07.20 від 16.07.2020 у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 65000,00 грн. У зв`язку з порушенням строків поставки товару відповідачу нараховано неустойку (пеню). Також позивачем в порядку ст. ст. 536, 625 ЦК України нараховано 3% річних за користування чужими грошовими коштами. Позивачем в позові наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 28.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/207/21, присвоєно справі номер провадження 28/12/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі, але не пізніше 01.03.2021.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відомостей (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження товариства з обмеженою відповідальністю «Техноальянс - М» є: 70501, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 242.

Ухвала суду від 28.01.2021 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові. Втім зазначена ухвала 03.02.2021 повернута на адресу суду з позначкою представників Укрпошти про причину не вручення «за закінченням строку зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 29.03.2021.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 22.03.2021.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноальянс-М» (постачальник, відповідач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «Кищенці» (покупець, позивач у справі) 16.07.2020 уклали договір №16.07.20 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору.

Перелік найменування товару: Бочка МЖТ-10, вартість якого становить 130.000,00 грн. зазначені в Додатку №1 доданого договору «Специфікація», яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що загальна вартість товару становить 130.000,00 грн. Оплата товару проводиться в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в реквізитах даного договору в наступному порядку:

Оплата товару здійснюється покупцем в розмірі 50% авансовий платіж - 65.000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 10.833,00 грн. та 50% після поставки товару - 65.000,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% - 10.833,00 грн. (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що після підписання сторонами даного договору та поставки товару, товар поставляється на склад покупця протягом чотирнадцяти календарних днів. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Як свідчать матеріали справи постачальник (відповідач) виставив позивачу рахунок на оплату товару №00131 від 16.07.2020 на суму 130.000,000 грн.

Відповідно до платіжного доручення №16693 від 23.07.2020 покупець здійснив авансовий платіж у розмірі 50% від вартості товару, що складає 65.000,00 грн.

Також враховуючи приписи Податкового кодексу України позивач зареєстрував податкову накладну, яка підтверджує факт перерахування покупцем 50% авансового платежу від вартості товару на користь постачальника.

У зв`язку з невиконанням постачальником зобов`язань щодо поставки товару та з метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача 01.10.2020 була спрямована претензія №380 від 30.09.2020 з вимогою протягом одного календарного дня з моменту отримання даної претензії повернути сплачені кошти (авансовий платіж), сплатити пеню та збитки за користування коштами.

Претензія отримана відповідачем 08.10.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення (арк.с. 22).

Втім, претензія залишена без відповіді, товар на адресу покупця поставлений не був, авансовий платіж в добровільному порядку позивачу не повернуто.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором №16.07.20 від 16.07.2020 стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналогічні приписи зазначені в ч. ч. 1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору №16.07.20 від 16.07.2020 та виставленого відповідачем рахунку № 00131 від 16.07.2020 позивач здійснив попередню оплату вартості товару на суму 65,000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №16693 від 23.07.2020.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.10.2020 ТОВ «Кищенці» звернулось до ТОВ «Техноальянс-М» з вимогою, в якій повідомило відповідача, що станом на 30.09.2020 товар не поставлений. Врегулювати дану ситуацію шляхом переговорів змоги не має. На даний час замовлений товар не потрібен. У цій же вимозі позивач просив повернути попередню оплату у сумі 65.000,00 грн. та сплатити пеню і проценти за користування цими коштами. Проте, відповідач залишив вказану вимогу позивача без відповіді та задоволення.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належну поставку товару або повернення попередньої оплати за непоставлений товар в сумі 65.000,00 грн. не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення попередньої оплати є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

За порушення відповідачем строків поставки товару позивач, враховуючи положення п. 6.4 договору, просив стягнути суму пені в розмірі 7.223,01 грн. за період прострочення з 07.08.2020 по 22.01.2021.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Приписами п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що за прострочення передачі товару згідно пункту 4.1 цього договору, постачальник сплачує на користь покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ вартості не переданого товару, за кожний день прострочення.

Приймаючи до уваги той факт, що поставка товару здійснюється протягом 14 календарних днів з дати оплати товару (п. 3.3 договору), авансовий платіж було перераховано відповідачу 23.07.2020 то граничний строк поставки становить 06.08.2020 (23.07.2020 + 14 днів). Отже прострочення виконання зобов`язання починається з 07.08.2020.

Наданий позивачем розрахунок суми пені є неправильним, оскільки позивачем залишено поза увагою, що 2020 рік був високосним і складався з 366 днів.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума пені за вказаний позивачем період прострочення складає 7205,85 грн. (розрахунок здійснено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство"). В решті вимог щодо стягнення 17,16 грн. пені суд відмовляє, оскільки заявлені безпідставно.

РОЗРАХУНОК ПЕНІ

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку пеніКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума пені, грн.
2*Ставка НБУ06.08.202022.01.0007205.85

За порушення виконання відповідачем зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 902,88 грн. за період з 07.08.2020 по 22.01.2021.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Факт користування відповідачем грошових коштів (авансом) доведений матеріалами справи.

Суд погоджується з позицією позивача щодо нарахування процентів у розмірі 3% річних, оскільки умовами договору інший розмір процентів сторонами не узгоджувався.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд визнав виконаними неправильно у зв`язку з аналогічними помилками, які описані судом при оцінці розрахунку суми пені.

Згідно з перерахунком 3% річних, зробленим судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство", сума 3% річних за період з 07.08.20209 по 22.01.2021 (169 днів) складає 900,73 грн. В решті вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 2,15 грн. слід відмовити, оскільки заявлені безпідставно.

РОЗРАХУНОК РІЧНИХ

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
3%06.08.202022.01.00900.73

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Виходячи з положень наведених статей кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів виконання зобов`язань щодо своєчасної поставки товару або добровільного повернення авансового платежу в рамках договору №16.07.20 від 16.07.2020 суду не надав. Також доказів відсутності правових підстав для нарахування пені, 3% річних або невірного розрахунку суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 2269,40 грн. (73106,58 грн.(задоволено) : 73125,89 грн. (заявлено) х 2270,00 грн. (сплачений судовий збір).

Решта судового збору у розмірі 0,60 грн. залишається за позивачем.

Питання про розподіл судових витрат в частині витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката станом на момент ухвалення судового рішення судом не розглядалося у зв`язку з відсутністю доказів понесення позивачем зазначених у позові витрат.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» до товариства з обмеженою відповідальністю «Техноальянс - М» про стягнення 73125,89 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Техноальянс - М» (70501, Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Гетьмана Сагайдачного, буд. 242, ідентифікаційний код 43257127) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кищенці» (20121, Черкаська область, Маньківський район, с. Кищенці, вул. Генерала Андрія Дрофи, буд. 2, ідентифікаційний код 31561125) 65000,00 грн. (шістдесят п`ять тисяч грн. 00 коп.) попередньої оплати, 7205,85 грн. (сім тисяч двісті п`ять грн. 85 коп.) пені, 900,73 грн. (дев`ятсот грн. 73 коп.) 3% річних, 2260,40 грн. (дві тисячі двісті шістдесят грн. 40 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в частині стягнення 17,16 грн. пені та 2,15 грн. 3% річних.

4. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 0,60 грн. покласти на позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Суддя О.В. Федорова