СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Справа № 905/625/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Дучал Н.М. ,

при секретарі судового засідання Ярош В.В.,

за участю сторін: не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №1319 Д/1 на рішення господарського суду Донецької області від "27" січня 2020 р. (повний текст складено 29.01.2020, суддя Чернова О.В.) у справі № 905/625/17

за позовом ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область,

до

1.Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь, Донецька область,

2.Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,

про визнання положень договору купівлі-продажу природного газу за № 2724-ПР від 16.12.2014 недійсними

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1, м.Маріуполь Донецької області, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь Донецької області, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, про визнання недійсним пункту 7.2 договору №2724 - ПР купівлі - продажу природного газу від 16.12.2014р., укладеного між ПРАТ "ММК ІМ. ІЛЛІЧА" та НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" у частині стягнення штрафу за прострочення платежу у розмірі семи відсотків від суми простроченого платежу, визнання недійсною додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. до договору №2727 - ПР купівлі - продажу природного газу від 16.12.2014р., укладеного між ПРАТ "ММК ІМ. ІЛЛІЧА" та НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невідповідність п.7.2. спірного договору купівлі-продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014р. ст.61 Конституції України, а також на підписання додаткової годи до договору №4 від 30.03.2015р. невідомою особою, з огляду на що останній підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.01.2020 у справі №905/625/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м.Маріуполь про визнання положень договору купівлі-продажу природного газу за № 2724-ПР від 16.12.2014 недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено належними доказами порушення його корпоративних прав саме фактом погодження умов п.7.2. спірного договору та підписанням додаткової угоди №4 від 30.03.2015р., і яким саме чином умови п.7.2. спірного договору та додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. вплинули в подальшому на його корпоративні права.

Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції рішенням ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив, рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 апеляційна скарга позивача залишена без руху з підстав висвітлених у вказаній ухвалі.

Відповідно до приписів п.17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, супровідним листом від 17.06.2020 касаційну скаргу ПрАТ "Харцизький трубний завод" (вх. 274) на ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2017 та на ухвалу господарського суду Донецької області від 15.05.2017 у справі № 905/625/17 за позовом ОСОБА_1 м.Маріуполь, Донецька область, до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь, Донецька область, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, про визнання положень договору купівлі-продажу природного газу за № 2724-ПР від 16.12.2014 недійсними та матеріали справи було надіслано до Верховного Суду.

20.07.2020 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшли клопотання стосовно приєднання додаткових документів на виконання вимог попередньої ухвали, якими були усунуті встановлені раніше недоліки.

29.09.2020 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/625/17.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи відсутність заперечень проти відкриття апеляційного провадження, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2020 у справі №905/625/17 відкрите апеляційне провадження.

У зв`язку із оскарженням до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвали Східного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі №905/625/17 щодо відмови у відкритті апеляційного провадження у даній справі та враховуючи приписи Розділу XI Перехідних положень Господарського кодексу України, судова колегія цією ж ухвалою зупинила провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку.

У подальшому Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" неодноразово зверталося з касаційними скаргами до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які були повернуті без розгляду заявникові.

Крім того ухвалами Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2021, від 26.02.2021 визнано дії Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" щодо оскарження ухвал Донецького апеляційного господарського суду у справі №905/625/17 зловживанням процесуальними правами.

Також, касаційний суд зазначив, що дії Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" щодо подання завідомо безпідставних та неналежним чином оформлених касаційних скарг спрямовані на затягування та перешкоджання розгляду справи, створюють перешкоди в перегляді рішення місцевого господарського суду (від 27.01.2020) в апеляційному порядку в межах розумного строку.

03.03.2021 до канцелярії апеляційного суду надійшли матеріали справи №905/625/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2021 р. поновлено провадження по справі № 905/625/17. Розгляд справи призначено на 16.03.2021 р.

У судове засідання, призначене на 16.03.2021 р. представники сторін не з`явилися. Про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Явка представників сторін судовою колегією не визнавалася обов`язковою.

Крім того, від Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат імені Ілліча» на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладання розгляду справи у зв`язку з хворобою його представника. Зазначене клопотання підписано представником ПРАТ « Металургійний комбінат імені Ілліча» А.В.Романенко.

Про те з матеріалів справи вбачається , що представником першого відповідача також є Кисель В.І., що спростовує твердження заявника про відсутність у нього іншого представника, який має можливість прийняти участь у розгляді справи. Крім того, до клопотання не надано жодного доказу на підтвердження існування обставин, на які посилається заявник.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі № 905/625/17 було порушено господарським судом Донецької області 20.03.2017.

Під час розгляду справи судом першої інстанції провадження у справі неодноразово зупинялося у зв`язку зі зверненням, зокрема, першого відповідача з апеляційними скаргами на процесуальні документи суду першої інстанції. Рішення по справі було прийнято лише 27.01.2020 р.

Під час апеляційного провадження, перший відповідач неодноразово оскаржував ухвали апеляційної інстанції до касаційного суду, у зв`язку з чим апеляційне провадження зупинялося.

Як зазначалося вище, зокрема, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22.02.2021 р. було визнано дії Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" щодо оскарження ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 26.05.2017 у справі №905/625/17 зловживанням процесуальними правами.

Верховним Судом також було зазначено, що враховуючи попередню поведінку скаржника, Суд вважає вчинення дій з метою перешкоджання судочинству, що полягає в поданні численних безпідставних касаційних скарг на судове рішення апеляційної інстанції, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та з огляду на відсутність клопотань про відкладання розгляду справи з боку як заявника апеляційної скарги так і другого відповідача, вважає за можливим розглянути справу по суті.

Відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. (ч.1 ст.270 ГПК України)

Заслухавши доповідь головуючого по справі (суддю доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижче викладене.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

16 грудня 2014 року між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (далі - Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - Покупець) укладено договір купівлі - продажу природного газу №2724-ПР (далі - Договір), за умовами п.1.1. якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для власних потреб. Покупець є кінцевим споживачем (п.1.2.).

Відповідно до п.2.1. Договору в редакції додаткової угоди №3 від 26.02.2015р. Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2015р. по 31 грудня 2015р. газ обсягом до 121 974,732 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень - 41 836,681; лютий - 41 284,478; березень - 44 067,000.

Згідно з п.3.1. Договору Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання - передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі Покупця.

Приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п.3.3. Договору).

Розділом 4 Договору визначено порядок обліку газу.

Пунктом 5.2. Договору в редакції додаткової угоди №2 від 27.02.2015р. ціна за 1000 куб.м. газу становить 5 700,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 325,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 65,12 грн., всього з ПДВ - 390,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 139,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 227,92 грн., всього з ПДВ - 7 367,52 грн.

Згідно з п.6.1. Договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться Покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж 5 (п`ять) банківських днів до початку місяця поставки газу; оплати в розмірі по 35% вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

При невиконанні Покупцем вимог, передбачених у п.6.1. цього договору Продавець має право обмежити передачу газу Покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору (п.6.2. Договору).

Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1. цього Договору він у безспірному порядку повинен сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Умовами п.11.1. визначено, що Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині поставки природного газу з 01.01.2015р. до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості.

Договір підписаний Сторонами та скріплений печаткам підприємств у встановленому законодавством порядку.

30 березня 2015 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено додаткову угоду №4 до договору купівлі - продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014р., якою сторони погодили викласти п.5.2. статті 5 «Ціна договору» Договору у наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. газу становить 8 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 325,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 65,12 грн., всього з ПДВ - 390,72 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9 403,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 880,72 грн., всього з ПДВ - 11 284,32 грн.».

Посилаючись на невідповідність п.7.2. спірного договору купівлі-продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014р. ст.61 Конституції України, а також на підписання додаткової годи до договору №4 від 30.03.2015р. невідомою особою, позивач наполягав на визнанні п.7.1. договору та додаткової угоди недійсними.

Як зазначалося вище, судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог з підстав, що позивачем не доведено належними доказами порушення його корпоративних прав саме фактом погодження умов п.7.2. спірного договору та підписанням додаткової угоди №4 від 30.03.2015р., і яким саме чином умови п.7.2. спірного договору та додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. вплинули в подальшому на його корпоративні права.

Судова колегія також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на нижче викладене.

Відповідно до приписів ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції яка діяла на час звернення позивача до суду з позовом) передбачала, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд, в першу чергу, встановлює наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є власником іменних простих без документарних акцій Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (код цінних паперів: UA ) у кількості 1236 шт., загальна номінальна вартість яких складає 309,00 грн., що становить 0,0000% частки у Статутному капіталі Товариства, що підтверджується Випискою про стан рахунку в цінних паперах на 09.03.2017р. Депозитарної установи - ТОВ «Об`єднана реєстраційна компанія», копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.15 том І).

Позивач не є стороною договору купівлі - продажу природного газу №2724-ПР від 16.12.2014р. та додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. до нього.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач наполягає, що погодження умов п.7.2. спірного договору та підписанням додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. впливають на його корпоративні права.

Тобто, своє звернення з позовом до суду, позивач обґрунтовує порушенням його корпоративних прав, а тому справа підлягала розгляду господарським судом за місце незнаходженням ПРАТ «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча», акціонером якого є позивач.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. (ст.167 ГК України)

Корпоративні права - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами (п.8 ч.1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції чинній на час звернення позивача до суду)

Таким чином, акціонер (учасник) товариства може оспорити договір, вчинений господарським товариством, якщо обґрунтує відповідні позовні вимоги порушенням саме його корпоративних прав.

З тексту позовної заяви вбачається, що свої позовні вимоги позивач обґрунтовує невідповідністю, на його думку, п.7.2. спірного договору купівлі-продажу природного газу № 724-ПР від 16.12.2014р. положенням статті 61 Конституції України, а також підписання додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. невідомою особою.

При цьому у позовній заяві не зазначено, яким чином п.7.2. Договору купівлі-продажу природного газу № 724-ПР від 16.12.2014р. порушує саме його корпоративні права. Позивач також не доводить, в чому саме полягає порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів з боку відповідачів.

Стаття 215 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої та другої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Таким чином, заперечувати дійсності правочину у судовому порядку вправі одна із сторін договору або інша заінтересована особа.

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «заінтересована особа», залишаючи його оціночним. Тому заінтересованою особою може виступати будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Така особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва. Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатись до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва, хоча спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб`єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Отже, представництво акціонером (учасником) інтересів товариства можливе лише на засадах уповноваження акціонера (учасника) цим товариством на вчинення такого представництва.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» позивачу повноважень на вчинення представництва Товариства у суді.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів свої вимоги належними доказами стосовно порушення його корпоративних прав саме фактом погодження умов п.7.2. спірного договору та підписанням додаткової угоди №4 від 30.03.2015р., і яким саме чином умови п.7.2. спірного договору та додаткової угоди №4 від 30.03.2015р. вплинули в подальшому на його корпоративні права.

Вище зазначений висновок суду першої інстанції не спростовано заявником апеляційної скарги і під час апеляційного провадження.

Доказів, що внаслідок укладання відповідачами спірного договору в редакції, яка містить і п.7.2, а також підписання додаткової угоди № 4 від 30.03.3015 р., розмір дивідендів, які повинен був отримати позивач, значно зменшився або може бути зменшений, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять також доказів, що за наслідками роботи першого відповідача, взагалі приймалося рішення про виплату дивідендів.

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019р. у справі №916/2084/17, встановлення факту відсутності порушень корпоративних прав та інтересів позивача укладенням спірного договору не потребує подальшого дослідження правомірності вказаного правочину.

Про те, оскільки заявником апеляційної скарги, в якості підстав для скасування судового рішення зазначено обставини, які не було досліджено судом першої інстанції, судова колегія вважає за необхідно надати оцінку цим доводам під час апеляційного провадження.

Що стосується твердження заявника апеляційної скарги про те, що п.7.2 суперечить приписам ст. 61 Конституції України.

Стаття 61 Конституції України встановлює, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Судова колегія зазначає, що відповідно до умов п.7.2. Договору, штраф стягується лише у випадку прострочення позивачем виконання зобов`язання більш як на 30 днів у розмірі 7 % від вартості простроченого зобов`язання.

Обов`язок сплати пені, відповідно до умов Договору, настає у відповідача з першого дня прострочення виконання зобов`язання і нараховується за кожен подальший день такого прострочення та зменшується пропорційне виконаному зобов`язанню.

Чинне законодавство України не містить норм, які б виключали можливість застосування у якості неустойки за порушення виконання грошового зобов`язання штрафу та пені одночасно.

Положення ст.ст.6, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.179,180 Господарського кодексу України гарантують сторонам свободу при укладанні договору, виборі контрагентів, визначення умов договору на основі вільного волевиявлення сторін, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Оскільки сторонами за взаємною згодою визначена саме така відповідальність за порушення зобов`язання у вигляді застосування штрафу і пені, що прямо не заборонено законодавством і є реалізацією вільного волевиявлення сторін під час визначення умов Договору, стягнення з Позивача, окрім пені, 7 % штрафу за прострочення ним виконання зобов`язань по Договору понад 30 днів є правомірним та не суперечить приписам ст.61 Конституції України.

Судова колегія також бере до уваги, що положеннями ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, у певних випадках, прямо передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що твердження позивача ( заявника апеляційної скарги) про недійсність п.7.2. Договору, оскільки він суперечить ст.61 Конституції України, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Що стосується твердження заявника апеляційної скарги про те, що Додаткова угода № 4 до Договору купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 р. повинна бути визнана недійсною, оскільки з боку покупця (другого відповідача по справі) вона підписана невідомою особою.

Заявник апеляційної скарги вважає, що особистий підпис Лужанського В.Г. не відповідає підпису який міститься на додатковій угоді.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.3015 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» ( Продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» підписана Додаткова угода № 4 до договору купівлі-продажу природного газу від 16.12.2014 р. № 2724-ПР, згідно якої з 01.03.2015 р. пункт 5.2. статті 5 «Ціна газу» викладено у новій редакції, а саме:

« 5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 8 900 грн без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

-збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%

-податок на додану вартість за ставкою 20%

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, для споживачів, власні газопроводи яких безпосередньо підключені до магістральних газопроводів - 325,60 грн, крім того ПДВ -20% - 65,12 грн, всього з ПДВ - 390,72 грн (триста дев`ятсот гривень 72 коп)

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 9 403,60 грн, крім того ПДВ -20% - 1 880,72 грн, всього з ПДВ - 11 284,32 грн ( одинадцять тисяч двісті вісімдесят чотири гривні, 32 коп)

На Додатковій угоді містяться підписи представників як покупця так і подавця, які засвідчено відповідними печатками.

Згідно до приписів ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Матеріали справи не містять доказів не виконання сторонами зазначеної додаткової угоди.

Крім того, твердження заявника апеляційної скарги про те, що підпис виконаний представником продавця за Договором, зроблено невідомою особою, ґрунтується лише на його припущеннях та не доводиться відповідними доказами.

Що стосується твердження заявника апеляційної скарги про не задоволення його клопотання про залучення до участі у справі перекладача, оскільки він не володіє вільно державною мовою.

Заявник стверджує, що ухвалою господарського суду Донецької області у судовому засіданні, яке відбулося 26.12.2019 р. йому було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення у справі перекладача.

Як вбачається з матеріалів 26.12.2019 судом першої інстанції було прийнято дві ухвали по справі № 905/625/17 , а саме: про призначене судового засідання на 27.01.2020 р та про повернення апеляційної скарги від 24.12.2019 р. на ухвалу господарського суду Донецької області від 20.03.2019 у справі № 905/625/17.

Згідно протоколу судового засідання від 26.12.2019 р. у судовому засіданні було розглянуто клопотання позивача про передачу справи за підсудністю до господарського суду м.Києва, у задоволені якого було відмовлено.

Про розгляд інших клопотань, у протоколі судового засіданні, не зазначено. На протокол судового засідання зауважень від сторін по справі не надходило.

З огляду на наведене, твердження заявника апеляційної скарги про те, що ухвалою суду першої інстанції від 26.12.2019 йому було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення у справі перекладача, не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до приписів ст.277 Господарського процесуального кодексу України, Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заявником апеляційної скарги не доведено, що при прийнятті судом першої інстанції рішення по цій справі були допущені порушення норм матеріального та процесуального права з якими закон пов`язує можливість скасування рішення по справі, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст.276 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з чим, відсутні підстави для його скасування.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Маріуполь, Донецька область, на рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2020 у справі №905/625/17 - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 27.01.2020 у справі №905/625/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.03.2021

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Дучал