ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021м. ДніпроСправа № 904/266/21

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Фізичної особі підприємця Кошової Тетяни Дмитрівни м. Краматорськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Клас" м. Дніпро

про стягнення суми боргу в розмірі 28000грн.

Без представників сторін.

ВСТАНОВИВ: Фізична особа підприємець Кошова Тетяна Дмитрівна звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Клас" з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 28000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом згідно заявки №16 від 11.09.2020 та міжнародних товаротранспортних накладних CMR №0094460, №0094458.

Позивач вказує, що на його адресу за допомогою електронної пошти надійшла заявка ТОВ "Транс Клас" №16 від 11.09.2020 на перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом - РФ, Волгоград Україна, Дніпро; вартість перевезення 28000грн.; оплата здійснюється безготівково, протягом 10 банківських днів, після отримання оригіналів документів. Її умови були прийняті перевізником (позивачем). Підписана і засвідчена печаткою підприємця заявка №16 від 11.09.2020 була направлена замовнику (відповідачу).

У позові зазначено, що до виконання заявки №16 від 11.09.2020 був залучений перевізник Фізична особа підприємець Кошовий Ю.А., оскільки на момент виконання перевезення у позивача був відсутній власний вільний рухомий склад.

Позивач вказує, що належне виконання перевезення підтверджується відсутністю будь-яких зауважень чи застережень вантажоодержувача в накладних CMR №0094460, №0094458 та наявністю підпису уповноваженої особи та відтиску печатки вантажоодержувача в графі 24 накладних CMR №0094460, №0094458.

Як вказано у позові, документи, що є підставою для оплати, були направлені на адресу відповідача рекомендованим листом №826. За даними сервісу відстеження Укрпошти, вказане поштове відправлення було отримане адресатом 29.09.2020. Строк для сплати вартості наданих послуг закінчився 13.10.2020.

Оскільки відповідач не сплатив суму боргу, позивач звернувся до суду з позовом.

Позивач зазначає, що ним понесені попередні витрати на правову допомогу адвоката у сумі 5400грн. Посилаючись на пункт 2.3 договору про правову допомогу від 14.01.2021, позивач просить стягнути з відповідача у разі задоволення позову гонорар успіху адвоката в розмірі 2000грн.

Також позивач просить розглядати вказану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 направлена відповідачу у справі в установленому порядку на адресу, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №308 ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 отримана відповідачем 05.02.2021, про що свідчить підпис представника відповідача на зазначеному повідомленні.

Таким чином, останнім днем для подання відповідачем до суду відзиву на позовну заяву було 22.02.2021.

Додатково суд зазначає, що згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, який наявний в матеріалах справи, відповідач 15.03.2021 здійснив зміну місцезнаходження.

Зміна місцезнаходження відповідача відбулась після отримання ним ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021.

Відповідач своїм правом на подання до суду відзиву, у встановлений судом строк, не скористався. Таким чином, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією позивача, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив наступне.

Між Фізичною особою підприємцем Кошовою Тетяною Дмитрівною та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс Клас" підписана заявка №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020.

Вказаною заявкою сторони узгодили перевезення за маршрутом м. Волгоград Російської Федерації м. Дніпро Україна.

Дата завантаження 16 17 вересня 2020 року. Строк доставки вантажу 21.07.2020.

Перевезення здійснюється автомобілем Даф НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Вартість перевезення складає 28000грн. Оплата здійснюється протягом 10 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Заявка №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020 підписана сторонами без зауважень та заперечень.

Пунктом 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України встановлено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч.ч.1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України також передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що внаслідок підписання між позивачем та відповідачем заявки №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020, між сторонами має місце договір перевезення. При цьому сторонами узгоджено усі необхідні істотні умови для даного виду правочинів: узгоджено маршрут перевезення, строки доставки вантажу, транспорт, вартість, строки оплати.

На підтвердження здійснення перевезення вантажу за заявкою №16 від 11.09.2020 позивачем надані міжнародні транспортні накладні CMR №0094460 та №0094458.

Відповідно до змісту вказаних накладних транспортним засобом з номерними знаками НОМЕР_1 / НОМЕР_2 здійснене перевезення за маршрутом м. Волгоград Російської Федерації м. Дніпро Україна.

Відправник вантажу АТ "Корпорація червоний жовтень", одержувач ТОВ "Такт". Перевізник згідно міжнародних транспортних накладних CMR №0094460 та №0094458 вказаний Кошовий Ю.

Дата завантаження 17.09.2020, вантаж був доставлений 21.09.2020. Доставка вантажу підтверджується підписом представника та печаткою ТОВ "Такт".

Накладні CMR №0094460 та №0094458 підписані сторонами без зауважень та заперечень до них.

Зі змісту заявки №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020 та міжнародних транспортних накладних CMR №0094460 та №0094458 вбачається, що найменування перевізника у вказаних документах відрізняється.

У заявці №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020 в якості перевізника зазначена Фізична особа підприємець Кошова Тетяна Дмитрівна. У міжнародних транспортних накладних CMR №0094460 та №0094458 вказаний Фізична особа підприємець Кошовий Ю.А.

З цього приводу позивач зазначає, що на момент виконання перевезення у нього був відсутній вільний рухомий склад. За наведених обставин, позивач залучив до перевезення іншого перевізника - Фізичну особу підприємця Кошового Ю.А.

У заявці №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020 сторони не передбачили, що перевезення має здійснюватись саме Фізичною особою підприємцем Кошова Тетяна Дмитрівна. Положення щодо заборони залучення до перевезення іншого перевізника в заявці також відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач належним виконав свої зобов`язання з перевезення вантажу згідно заявки №16 на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 11.09.2020.

Матеріалами справи підтверджується надіслання оригіналів документів позивачем та отримання їх відповідачем, зокрема, наявною копією фіскального чеку підприємства зв`язку від 28.09.2020. Отримання оригіналів документів відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

З огляду на наведене, строк виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати суми боргу в розмірі 28000грн. є таким, що настав. Докази оплати вказаної суми в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 28000грн., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Позивач просить покласти на відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5400грн. У випадку задоволення позовних вимог, позивач також просить стягнути з відповідача гонорар успіху у розмірі 2000грн.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження несення витрат на професійну правничу допомогу до позову було долучено договір про правову допомогу від 14.01.2021, акт приймання передачі наданих послуг від 15.01.2021, квитанція до прибуткового касового ордера №03-01 від 15.01.2021, ордер серії ВО №1012432, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №507.

Між Фізичною особою підприємцем Кошовою Тетяною Дмитрівною (далі довіритель) та адвокатом Лозою В.М. укладений договір про правову допомогу від 14.01.2021.

Відповідно до пункту 1.1 договору повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити наступні дії: надати правову допомогу у спорі з ТОВ "Транс Клас". З цією метою: 1. Здійснити огляд та вивчення доказів за їх місцезнаходження (4год.). 2. Провести заходи досудового врегулювання спору, шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (0.5год.). 3. Підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (7год.). 4. Вчинити інші дії необхідні для розгляду справи в суді та забезпечення виконання судового рішення (3год.).

Відповідно до пункту 2.1 договору за здійснення дій, що визначені в пункті 1.1 цього договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в розмірі 5400грн.

Згідно пункту 2.2 договору розрахунок здійснюється в момент передачі довірителю позовної заяви.

Пунктом 2.3 договору визначено, що у випадку задоволення позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) у розмірі 2000грн.

Між Фізичною особою підприємцем Кошовою Тетяною Дмитрівною та адвокатом Лозою В.М. підписаний акт приймання передачі наданих послуг від 15.01.2021 до договору про правову допомогу від 14.01.2021 на загальну суму 5400грн.

На виконання умов договору про правову допомогу від 14.01.2021 позивач сплатив адвокату грошові кошти у розмірі 5400грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №03-01 від 15.01.2021.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не надав заперечень проти віднесення на нього витрат на професійну правничу допомогу. Клопотання про зменшення розміру витрат не було заявлено.

Враховуючи викладене, та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд покладає на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5400грн.

Щодо суми в розмірі 2000грн. (оплати професійної правничої допомоги за прийняття рішення на користь клієнта) суд зазначає таке.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі. Враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність №5076-VІ від 05.07.2012 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність №5076-VІ від 05.07.2012 врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейський суд з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України від 23.01.2014, Горковлюк та Кагановський проти України від 04.10.2018).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху", зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.

Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними(§55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v.Turkey, заява №35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Стягнення заявленої суми має співвідноситися із виконаною роботою щодо представництва інтересів у суді та досягнення обумовленого між сторонами успішного результату.

Суд не може погодитися із доводами позивача, що 2000грн. гонорару успіху є співмірним розміром витрат на правничу допомогу. В кожній конкретній справі суд оцінює розмір таких витрат у сукупності з іншими критеріями (зокрема, розумність, необхідність, чи були вони фактично понесені). Критерій розумності у спірному випадку стосується не суто розміру грошової суми від ціни позову, а оцінюється у співвідношенні із виконаною роботою, обставинами справи, тощо. Суд не вбачає розумної потреби у таких витратах для цієї справи, не вважає, що вони відповідають критерію необхідності.

Таким чином, суд вважає, що заява Фізичної особи підприємця Кошової Тетяни Дмитрівни про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 2000грн. не відповідає критерію розумності.

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення заяви Фізичної особи підприємця Кошової Тетяни Дмитрівни про розподіл витрат на професійну (правничу) допомогу в частині стягнення 2000грн.

Тому підлягають до стягнення з відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5400грн.00коп.

Враховуючи задоволення позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270грн.00коп.

Керуючись нормами статей Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76-80, 91, 129, 237, 238, 240, 241, 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Фізичної особи підприємця Кошової Тетяни Дмитрівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Клас" про стягнення суми боргу в розмірі 28000грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс Клас" (ідентифікаційний код: 39904339; місцезнаходження: 01033, м. Київ, вул. Тарасівська, буд. 4А) на користь Фізичної особи підприємця Кошової Тетяни Дмитрівни (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму боргу в розмірі 28000грн., витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5400грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270грн.00коп.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області в строки, передбачені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 25.03.2021.

Суддя Р.Г. Новікова