ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 справа № 914/293/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг», с. Розвадів, Миколаївський район, Львівська область

про: стягнення заборгованості 56 048, 78 грн.

Суддя Синчук М.М.

За участю секретаря судового засідання

Кравчук І.В.

Представники учасників справи:

від позивача: Зорін О.В. взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг» про стягнення заборгованості 56 048, 78 грн.

Ухвалою суду від 08.02.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №914/293/21. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.03.2021 р. Явка представників учасників справи в судове засідання визнана судом не обов`язковою.

У судовому засіданні 01.03.2021 р. представник позивача взяв участь в режимі відоконференції.

У судове засідання 01.03.2021 р. відповідач та/або представник відповідача не з`явився. Судом встановлено, що відповідачем станом на 01.03.2021р. не отримано позовну заяву з додатками та ухвалу суду від 08.02.2021р. у справі №914/293/21, що надсилались на адресу відповідача.

Ухвалою суду від 01.03.2021р. розгляд справи по суті відкладено на 22.03.2021р.

В судовому засіданні 22.03.2021 р. представник позивача взяв участь в режимі відоконференції. Позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання 22.03.2021 р. представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином та завчасно повідомлений на адресу, зазначеній в позовній заяві та згідно витягу з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ.

Судом встановлено, що поштове відправлення з позовною заявою з додатками, що надсилалась позивачем на адресу відповідача 26.01.2021р. згідно витягу з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ (ідентифікатор поштового відправлення 759) станом на 26.02.2021р. повернуто за зворотною адресою.

На адресу суду повернулось поштове відправлення з ухвалою суду від 08.02.2021 р. про відкриття провадження у справі, що надсилалась позивачем на адресу відповідача 26.01.2021р. згідно витягу з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ (ідентифікатор поштового відправлення 247) з поштовою довідкою про причини повернення: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Крім того, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, ухвала суду від 08.02.2021 р. про відкриття провадження у справі надсилалась господарським судом на адреси засновників юридичної особи відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Як вбачаєтсья з інформації, що знаходиться на сайті Акціонерного товариства «Укрпошта», поштові відправлення з ухвалою суду від 08.02.2021р. про відкриття провадження у справі, що надсилалось засновнику відповідача Кочерган Б.В. (ідентифікатор поштового відправлення 740) отримано останнім 17.03.2021р.; засновнику відповідача ОСОБА_2 (ідентифікатор поштового відправлення 758) отримано останнім 16.03.2021р.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 202 ГПК України, а саме: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні 22.03.2021р., визначених у ч. 2 ст. 202 ГПК України, не встановлено.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

А тому, оскільки сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом, а участь в засіданні суду є правом, а не обовязком сторони, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 22.03.2021 р. за відсутності представника відповідача.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості поставленого товару за Договором поставки №66П/17 від 12.10.2017р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг».

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 56 048,78 грн., з яких: 51 682,21 грн. - основна сума боргу; 2 688,67 грн. - інфляційних втрат; 1 677, 90 грн. - 3% річних.

Правова позиція відповідача.

Відповідач, не скористався процесуальним правом, встановленим Господарським процесуальним кодексом України, відзиву на позовну заяву не подав.

Відтак, суд вирішує справу за наявними у матеріалах справи доказами.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Сторонами у справі укладено у спрощений спосіб договір, за умовами якого позивач зобов`язався поставити товар (Клей «КESTOKOL D300 HV») за попереднім замовленням покупця, а відповідач - прийняти і оплатити його.

Упродовж листопада 2018р. січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей» поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг» обумовлений товар, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними №001427676 від 19.11.2018р. на суму 53 129, 88 грн. №001428355 від 19.12.2018 на суму 24 256, 19 грн.; №001428382 від 20.12.2018 на суму 6 450, 43 грн.; № від 11.01.2019 на суму 3 322, 13 грн.; №001428701 від 14.01.2019 на суму 30 443, 58 грн.; №001428776 від 17.01.2019 на суму 4 080, 00 грн. Загальна сума поставки складає 121 682, 21 грн. Вказані видаткові накладні підписані сторонами без зауважень та скріплені їх печатками.

Відповідач оплати вартості поставленого товару здійснив частково, зокрема останнім сплачено: 10 000, 00 грн. згідно платіжного доручення №1561 від 24.07.2019 р., 15 000, 00 грн. згідно платіжного доручення №1568 від 14.08.2019 р., 35 000, 00 грн. згідно платіжного доручення №1571 від 25.11.2019 р., 10 000, 00 грн. згідно платіжного доручення №1585 від 26.12.2019 р.

Суд, здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у період з 27.12.2019р. по 25.01.2021р. на суму 51 682, 21 грн. встановив, що вірним є нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 285, 56 грн. та 3% річних у розмірі 1 677, 90 грн.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо поставки товару та її оплати засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає до задоволення у розмірі 51 682, 21 грн.

Щодо заявленої до стягнення суми 3% річних суд зазначає таке.

Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у період з 27.12.2019р. по 25.01.2021р. на суму 51 682, 21 грн. встановив, що вірним є нарахування інфляційних втрат у розмірі 3 285, 56 грн. та 3% річних у розмірі 1 677, 90 грн., однак, зважаючи, що суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, до задоволення підлягають інфляційні втрати та 3% річних у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності з огляду на їх вірогідність встановив, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 247-248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг» (81634, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Розвадів, вулиця Сагайдачного, будинок 72, ідентифікаційний код 40286679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей» (04073, місто Київ, вулиця Марко Вовчок, будинок 14, ідентифікаційний код 33346440) заборгованість у розмірі 56 048,78 грн., з яких: 51 682,21 грн. - основна сума боргу; 2 688,67 грн. - інфляційних втрат; 1 677,90 грн. - 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тімбер процесінг» (81634, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Розвадів, вулиця Сагайдачного, будинок 72, ідентифікаційний код 40286679) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіілто - клей» (04073, місто Київ, вулиця Марко Вовчок, будинок 14, ідентифікаційний код 33346440) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270, 00 грн.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 22.03.2021р.

Суддя М.М. Синчук