ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа№ 925/1373/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу приватного підприємства "Ман Зернотранс"

на ухвалу Господарського суду Черкаської області

від 14.12.2020

у справі №925/1373/20 (суддя Дорошенко М.В.)

за зустрічним позовом приватного підприємства "Ман Зернотранс"

до комунального підприємства "Черкасиінвестбуд" Черкаської міської ради

про внесення змін до договору у справі №925/1373/20

за первісним позовом комунального підприємства "Черкасиінвестбуд" Черкаської міської ради

до приватного підприємства "Ман Зернотранс"

про стягнення 134823,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 повернуто приватному підприємству "Ман Зернотранс" зустрічну позовну заяву до комунального підприємства "Черкасиінвестбуд" Черкаської міської ради про внесення змін до договору з доданими до неї документами.

Ухвала мотивована тим, що зустрічний позов поданий з порушенням строку, встановленого частиною першою статті 180 ГПК України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, 18.12.2020 приватне підприємство "Ман Зернотранс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 у справі №925/1373/20, направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття до провадження зустрічної позовної заяви.

Підставою для скасування ухвали скаржник зазначив порушення норм процесуального права. Апелянт вказує, що повернення судом першої інстанції зустрічної позовної заяви позбавило скаржника можливості реалізувати його процесуальні права, як позивача за зустрічним позовом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства "Ман Зернотранс" на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 у справі №925/1373/20. Постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у даній справі в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування ухвали суду, є безпідставними та необґрунтованими, а ухвалу суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №925/1373/20 за позовом комунального підприємства "Черкасиінвестбуд" Черкаської міської ради до приватного підприємства "Ман Зернотранс" про стягнення 134823,54 грн заборгованості за укладеними між сторонами договором оренди від 03.05.2019 №16 та договором про відшкодування витрат від 07.02.2020 №4, з яких 118496,34 грн основного боргу, 5390,14 грн пені, 1315,89 грн відсотків річних, 594,39 грн інфляційних нарахувань та 9026,78 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 відкрито провадження та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання вказаної ухвали

Колегією суддів встановлено, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 у даній справі приватним підприємством "Ман Зернотранс" отримано 30.10.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення (а.с.77).

Отже, строк на подання відзиву становив до 16.11.2020 включно (з урахуванням вихідних днів).

11 грудня 2020 року приватне підприємство "Ман Зернотранс" подало до Господарського суду Черкаської області зустрічний позов до комунального підприємства "Черкасиінвестбуд" Черкаської міської ради про внесення змін до укладеного між сторонами договору оренди від 03.05.2019 №16 шляхом доповнення його пункту п. 2.2 пунктом наступного змісту "На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, розмір орендної плати становить 5141,71грн.".

Права та обов`язки учасників справи визначені у статті 42 ГПК України. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 46 ГПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 176 ГПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.

Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що відповідач 30.10.2020 отримав ухвалу суду першої інстанції від 29.10.2020, якою встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, строк для подання відзиву, а відтак і зустрічної позовної заяви, сплинув 17.11.2020. Проте, із зустрічним позовом у цій справі відповідач звернувся лише 11.12.2020, тобто з порушенням вказаного строку, не зазначивши причини пропуску цього строку, за відсутності клопотання про його поновлення.

Разом з цим згідно з пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з частиною першою статті 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними, в той час як продовжити встановлений процесуальний строк суд має право також із власної ініціативи, однак у цьому разі відповідне продовження строку може мати місце лише до його закінчення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №922/1161/18.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так , відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 46 ГПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

В даному випадку відповідач, отримавши ухвалу суду від 29.10.2020, був обізнаний із встановленим судом строком для подання відзиву на позов і відповідно міг, якщо не звернутися у встановлений судом строк з зустрічною позовною заявою, то скористатися своїм правом на подання клопотання про поновлення вказаного строку. Тобто, реалізація конституційного права на судовий захист залежала виключно від дій самого відповідача.

Відповідно до частини шостої статті 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

З огляду на викладене, враховуючи те, що з клопотанням про поновлення строку на звернення із зустрічною позовною заявою відповідач до місцевого господарського суду не звертався, причини пропуску встановленого строку не навів, а також не повідомляв про необхідність продовження строку для подання зустрічного позову, з зустрічним позовом звернувся вже після закінчення процесуального строку, колегія суддів вважає, що висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування судового рішення, а тому відхиляються судом. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставини, які, на його думку, зумовили пропуск строку на звернення до суду з зустрічним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було вірно застосовано норми процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 255, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ман Зернотранс" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 14.12.2020 у справі №925/1373/20 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на приватне підприємство "Ман Зернотранс".

Матеріали у справі №925/1373/20 повернути Господарському суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир