РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2021Справа № 910/18677/20

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03117, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243)

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграда, буд. 4, корп. 6А; ідентифікаційний код 32404600)

про стягнення 22 058, 23 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай", в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 19 999, 00 грн, яку було виплачено позивачем на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-114355 від 06.02.2019 потерпілій внаслідок ДТП особі, яка в свою чергу сталася з вини водія автомобіля, який станом на 04.12.2019 був застрахований у відповідача згідно полісу № АМ/8387867.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

30.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не погоджується з сумою позовних вимог в частині розміру нарахованих штрафних санкцій, розміру пені та 3 % річних.

Також відповідачем зазначено, що ним прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування позивачу в розмірі 19 999, 00 грн з урахуванням розміру франшизи.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ Фінанс" (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту ПК/21, згідно додатку № FO-114355 від 06.02.2019 до вказаного договору застраховано автомобіль "Seat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04.12.2019 у м. Києві по вул. Кільцева дорога відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Seat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого станом на 04.12.2019 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" згідно полісу № АМ/8387867 (ліміт відповідальності - 100 000, 00 грн, франшиза 1 000, 00 грн).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Seat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 08.01.2020 у справі № 756/16447/19 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм автомобіля "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 п.п.2.3. (б), 13.1. Правил дорожнього руху, а водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Страхувальник 04.12.2019 повідомив страховика (позивача) про настання вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та подав відповідну заяву про настання події, в якій зазначив, що страхове відшкодування необхідно виплатити на рахунок ФОП Дем`яненко Інни Петрівни.

На підставі рахунку ФОП Дем`яненко Інни Петрівни на оплату по замовленню № 2970 від 05.12.2019 на суму 20 999, 00 грн та розрахунку суми страхового відшкодування позивачем було складено страховий акт № 07704/01/919 від 11.12.2019 на суму 20 999, 00 грн.

На підставі вищевказаних документів на виконання умов договору страхування, позивач згідно платіжного доручення № 67419 від 13.12.2019 здійснив виплату суми страхового відшкодування в розмірі 20 999, 00 грн на рахунок ФОП Дем`яненко Інни Петрівни із зазначенням призначення платежу: "Страхове відшкодування згідно договору № № FO-114355 від 06.02.2019, рах № 2970 від 05.12.2019, т/з Seat Ibiza, д/н НОМЕР_1 , без ПДВ".

Відтак, позивач у зв`язку з тим, що ним було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 20 999, 00 грн потерпілій особі за збитки, які були завдані автомобілем "Daewoo Lanos", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який застраховано у відповідача, зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача на суму в розмірі 19 999, 00 грн (із врахуванням франшизи) як до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Із поданого до суду відзиву вбачається, що відповідач не заперечує щодо суми заявленого страхового відшкодування в розмірі 19 999, 00 грн та зазначає, що ним у відповідь на подану позивачем заяву № 00165/9220 від 24.01.2020 було прийнято рішення щодо випалити вказаної суми, проте станом на дату подання відзиву вказана сума є не сплаченою.

Також, суд вказує, що станом на дату винесення рішення відповідачем не надано до матеріалів справи доказів сплати коштів в розмірі 19 999, 00 грн на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень,зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на

стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

З огляду на викладене вище, виходячи із доказів, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено, що до позивача перейшло право вимоги до страховика винної особи (відповідача) за полісом № АМ/8387867 від 07.12.2018 в розмірі 19 999, 00 грн (враховуючи розмір франшизи - 1000,00 грн) у зв`язку з тим, що позивачем було виплачено страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 20 999, 00 грн згідно платіжного доручення № 67419 від 13.12.2019.

При тому суд вказує, що проведення оцінки завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "Seat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2017, а отже на момент дорожньо-транспортної пригоди строк його експлуатації не перевищував строк, встановленого у п. 7.38 Методики.

Крім того суд вказує, що норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу, в тому числі і калькуляція є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17.

Також суд вказує, що позивачем до матеріалів справи надано акт ФОП Дем`яненко Інни Петрівни про надання послуг № 330 від 05.02.2020 на суму 20 999, 00 грн щодо відновлювального ремонту автомобіля "Seat", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи суму страхового відшкодування та відсутність заперечень відповідача в цій частині, суд дійшов висновку що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 19 999, 00 грн, а відтак вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, за невідшкодування відповідачем суми страхової виплати позивачем за період з 28.04.2020 по 23.11.2020 здійснено нарахування пені - 1 475, 34 грн, 3 % річних - 344, 25 грн та інфляційні втрати - 239,64 грн.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. ( ст. 992 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно положення п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

При цьому суд вказує, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Як встановлено судом, позивач надіслав на адресу відповідача заяву про виплату страхового відшкодування № 00165/9220 від 24.01.2020, яку відповідно 28.01.2021 було отримано представником відповідача згідно наявного в матеріалів справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 617.

Факт отримання відповідачем зазначеної заяви 28.01.2021 також підтверджується ним у відзиву на позовну заяву.

З огляду на приписи п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дату отримання заяви про страхове відшкодування, останнім днем строку виплати відповідачем страхового відшкодування було до 28.04.2020.

Що стосується доводів відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву то суд вказує, що відповідачем невірно трактуються положення п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині встановлення строків для позивача для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки строк 15 та 90 днів щодо виплати суми страхового відшкодування безпосередньої стосується відповідача як страховика за полісом № АМ/8387867 від 07.12.2018.

Крім того, суд вказує, що відповідачем невірно визначено граничний строк (до 18.03.2020) для прийняття рішення та виплати ним страхового відшкодування згідно вказаного полісу, оскільки останній розрахований не у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та взагалі виходить за межі заявлених позивачем періодів щодо нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим такий розрахунок відповідача не беруться судом до уваги у зв`язку з його неналежністю.

Таким чином, суд перевіривши розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат (за повні місяці за період з травня по жовтень 2020) дійшов висновку, що такі нарахування є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме пеня - 1 475, 34 грн, 3 % річних - 344, 25 грн та інфляційні втрати - 239, 64 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (04210, м. Київ, пр-т. Героїв Сталінграда, буд. 4, корп. 6А; ідентифікаційний код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03117, м. Київ, проспект Перемоги, 65; ідентифікаційний код 30115243) суму страхового відшкодування в розмірі 19 999 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 00 коп, пеню в розмірі 1 475 (одна тисяча чотириста сімдесят п`ять) грн. 34 коп, 3 % річних в розмірі 344 (триста сорок чотири) грн. 25 коп., інфляційні втрати в розмірі 239 (двісті тридцять дев`ять) 64 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.03.2021

Суддя Д.О. Баранов