ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 Справа № 917/194/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Сірош Д. М., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД ДАКОТА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД"

про стягнення суми основного боргу, пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних,

без виклику представників сторін.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ДАКОТА" звернулося в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД" про стягнення 13818,70 грн заборгованості на підставі договору поставки Товару № 1245 від 10.01.2018, з яких: 10060,00 грн - основний борг, 174,95 грн - 3% річних, 372,22 грн - інфляційні втрати, 696,53 грн - пеня, 2515,00 грн - штраф.

У позові зазначено, що підставою для звернення до суду стало несвоєчасне та не у повному обсязі здійснення відповідачем розрахунків за поставлений позивачем Товар.

25.02.2021 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог на суму в розмірі 10060,00 грн, у якій просить стягнути з відповідач а 3778,00 грн, з яких: 174,95 грн - 3% річних, 372,22 грн - інфляційні втрати, 696,53 грн - пеня, 2515,00 грн - штраф.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір виходячи з нової ціни позову.

12.03.2021 від відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду (вх. № 2740), у зв`язку з тим, що позовна заява підписана особою, яка не має процесуальної дієздатності на підставі пункту 1 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи подану заяву, відповідач зазначає, що за відсутності ордера, довіреність повинна містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано саме адвокату, а не громадянину. В той час як зі змісту доданої довіреності № 1 від 03.08.2020 не вбачається, що повноваження з представництва позивачем надано саме адвокату Зудінову О. С., тобто довіреність сама по собі не є доказом, що підтверджує повноваження адвоката, а також, не свідчить про те, що у відносинах з Довірителем Зудінов О. С., як представник за довіреністю, виступає у статусі адвоката.

Отже, як вважає відповідач, до позовної заяви не додані допустимі докази на підтвердження того, що Зудінов О. С., уповноважений за довіреністю представляти інтереси позивача, як адвокат.

Також, відповідач вказує, що аналогічних висновків дійшов Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в ухвалі від 28.09.2018 у справі № 910/2396/18 та в ухвалі від 16.10.2018 у справі № 916/1046/18.

Як встановив суд, позовна заява підписана Зудіновим О. С., як представником позивача.

Зважаючи на те, що ціна позову у цій справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа № 917/194/21 у розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України є малозначною.

Частинами 1 та 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частини 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частин 1, 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з договором "Про надання правничої допомоги" № 0308-1/20 від 03.08.2020 правничу допомогу Клієнту (позивач у справі) надає адвокат Зудінов Олександр Сергійович.

Для виконання зобов`язань передбачених договором адвокату надано право від імені та в інтересах Клієнта підписувати позовні заяви (пункт 2.8.1 договору).

Договір про надання правничої допомоги є правочином, який в силу положень статті 204 Цивільного кодексу України, є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним чи розірвання договору про надання правничої допомоги № 0308-1/20 від 03.08.2020.

Відповідно до довіреності № 1 від 03.08.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ДАКОТА" уповноважує Повіреного - Зудінова Олександра Сергійовича представляти інтереси довірителя у тому числі з правом підпису позовних заяв.

На підтвердження того, що Зудінов Олександр Сергійович є адвокатом до матеріалів позовної заяви додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР № 21/1348 та посвідчення адвоката № 21/1348 від 15.01.2018.

З огляду на викладене, до позовної заяви додані належні та допустимі докази на підтвердження повноважень Зудінова Олександра Сергійовича, як представника позивача за довіреністю, на підписання позовної заяви.

Щодо посилань відповідача на судову практику Верховного Суду стосовно необхідності зазначення в довіреності даних про те, що така довіреність видана саме адвокату, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до статті 1312 виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні регулюються Законом України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" закріплено перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги: - договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 статті 26 Закону встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Жодна норма Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не встановлює, що в довіреності, виданій на ім`я фізичної особи - адвоката, обов`язково зазначається про те, що такий представник є саме адвокатом. Не містить таких вимог ні Господарський процесуальний кодекс України, ні Цивільний кодекс України, якими врегульовано питання представництва за довіреністю.

В зазначеному аспекті важливим є, те, щоб особа, яка здійснює представництво за довіреністю, мала статус адвоката та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Тоді як довіреність визначає лише повноваження адвоката, межі наданих представникові прав та перелік дій, які він може вчиняти для виконання доручення.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 12.10.2018 у справі № 908/1101/17.

За викладених обставин, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що у тексті довіреності, на підставі якої адвокат здійснює представництво у суді, обов`язково повинно бути вказано, що її видано саме адвокату.

Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов, у визначений судом строк, не скористався.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 22.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України сторони суду не надали.

Про відкриття провадження у справі відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з статтею 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи суд дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ДАКОТА» (Постачальник) та Товариство з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ-СХІД» (Покупець) уклали договір поставки товару № 1245.

Відповідно до умов зазначеного договору Постачальник зобов`язувався передати автомобільні товари, а Покупець прийняти товар та сплатити їх вартість (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 2.1 договору розрахунки за кожну партію Товару проводиться протягом двадцяти одного календарного дня з моменту передачі товару.

Відповідно до пункту 8.1 договору, строк дії договору становив до 31.12.2019, в той же самий час, якщо жодна із Сторін при закінченні дії договору не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгований на 1 рік на тих самих умовах.

На виконання умов договору у період з 01.06.2020 по 20.07.2020 Постачальник поставив товар на загальну суму 33310,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2031 від 04.06.2020, № 2107 від 11.06.2020, № 2382 від 26.06.2020, № 271, від 20.07.2020, № 2714 від 20.07.2020).

Проте відповідач не здійснив розрахунків за поставлений Товар у повному обсязі та у визначений договором строк, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 10060,00 грн.

02.02.2020 позивач направив на адресу відповідача лист - вимогу про сплату заборгованості з урахуванням пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат протягом семи днів з дня направлення вимоги. Проте відповідач відповіді не надав, заборгованість не сплатив.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Після відкриття провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу в сумі 10060,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1361 від 12.02.2021.

Зазначене стало підставою для зменшення позивачем розміру позовних вимог.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної оплати поставленого Товару.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних в сумі 174,95 грн (22,83 грн - 3% річних нараховано на 10290,00 грн боргу за період з 18.07.2020 по 13.08.2020, 113,12 грн - 3% річних, нараховано на 7480,00 грн боргу за період з 11.08.2020 по 10.02.2021, 39,00 грн - 3% річних, нарахованих на 2580,00 грн за період з 11.08.2020 по 10.02.2021) та 372,22 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2020 по 31.12.2020.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення 696,53 грн пені та 2515,00 грн штрафу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по оплаті Товару не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно, є підстави для застосування встановленої Законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статей 546 та 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

За змістом приписів статті 549 Цивільного кодексу України особливість пені полягає в тому, що вона нараховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, починаючи з першого дня прострочення. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. На відміну від пені, штраф застосовується одноразово у випадку порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктом 6.2 договору за затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору, Покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь час прострочення оплати від загальної суми заборгованості.

Відповідно до пункту 6.3 договору за затримку платежів у відповідності до розділу 3 цього договору більше ніж на 60 календарних днів після закінчення строку оплати Покупець сплачує штраф у розмірі 25% від простроченої суми на підставі письмової вимоги Постачальника. Сплата штрафних санкцій не звільняє Покупця від подальшого виконання своїх зобов`язань за договором перед Постачальником.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 696,53 грн пені (87,96 грн пені нараховано на 10290,00 грн боргу за період з 18.07.2020 по 13.08.2020, 452,49 грн пені нараховано на 7480,00 грн боргу за період з 11.08.2020 - 10.02.2021, 156,08 грн пені нараховано на 2580,00 грн боргу за період з 11.08.2020 по 10.02.2021) та 2515,00 грн штрафу.

Відповідно до пункту 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

У відповідності до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правничої допомоги від 03.08.2020, укладений між Адвокатським об`єднанням «Майстер Права» та ТОВ "ТД ДАКОТА" (Клієнт).

Відповідно до Додатку № 1 від 14.12.2020 питання, що потребують вирішення шляхом надання правничої допомоги є: ведення судової справи щодо стягнення заборгованості з ТОВ "РАЙЗ-СХІД" (ІНН 41104731) за неналежне виконання договору поставки № 1245 від 18.01.2018.

Вартість послуг, визначена Додатком № 1 до договору від 14.12.2020, передбачає:

- надання консультацій та роз`яснень Клієнту щодо шляхів вирішення питання. Визначення орієнтовної вартості послуг та підготовка договору про надання правничої (правової) допомоги - 1000,00 грн;

- підготовка претензії, розрахунок штрафних санкцій, позовної заяви та подача документів до суду та супровід справи в суді - 2000 грн.

Також, на підтвердження понесених витрат, крім договору та Акту, надано платіжне доручення № 259 від 01.02.2021 про сплату наданих послуг.

Суд вважає доведеними, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232 - 233, 237 - 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАЙЗ-СХІД" (37200, Полтавська обл., Лохвицький р-н, місто Лохвиця, вулиця Аеродромна, будинок 1/1, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД ДАКОТА" (03057, м. Київ, Солом`янський район, вул. Гетьмана Вадима, будинок 1-А, офіс 1021, Код ) 174,95 грн 3% річних, 372,22 грн інфляційних втрат, 696,53 грн пені, 2515,00 грн штрафу, 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору та 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Д. М. Сірош