ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.03.2021 Справа № 905/105/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при помічнику судді Гонтарі А.Д., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області

в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Харбор, м.Маріуполь Донецької області,

про зобов`язання повернути земельну ділянку,

за участю представників сторін:

від прокуратури: Трофіменко О.О. на підставі посвідчення №058452 - прокурор,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Харбор, м.Маріуполь Донецької області, про зобов`язання повернути на користь Маріупольської міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1200га кадастровий номер :03:008:0118 (далі спірної земельної ділянки), яка знаходиться за адресою: Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Заозерна, б/н, у стані не гіршому порівняно з тим, у якому одержано її в оренду.

В обґрунтування позовних вимог керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди земельної ділянки від 04.06.2009 в частині повернення Маріупольській міській раді спірної земельної ділянки після закінчення строку дії договору.

28.01.2020 до канцелярії суду від Маріупольської міської ради надійшли пояснення по справі №585/2020 від 22.01.2020, у яких підтримує заявлені прокурором позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 17.02.2020 вказану позовну заяву та додані до неї документи повернено на підставі ч.4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 ухвалу господарського суду Донецької області від 17.02.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №905/105/20 постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 та ухвалу господарського суду Донецької області від 17.02.2020 у справі №905/105/20 скасовано; справу №905/105/20 направлено до господарського суду Донецької області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

21.12.2020 матеріали справи №905/105/20 повернулись на адресу господарського суду Донецької області та відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу були передані судді Макаровій Ю.В.

Ухвалою господарського суду від 28.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/105/20, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

09.02.2021 від керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області на виконання ухвали суду від 21.01.2021 через канцелярію суду разом з супровідним листом №39-326 вих-21 від 01.02.2021 надійшли документи для приєднання до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №905/105/21 до судового розгляду по суті на 18.03.2021 року.

18.03.2021 у судове засідання з`явився представник прокуратури, який підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання 18.03.2021 не з`явився, однак Маріупольська міська рада була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

Представник відповідача у судове засідання 18.03.2021 не з`явився, разом з цим ухвала суду від 01.03.2021 направлялася судом за адресою місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Судом вживалися додаткові заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судових засідань шляхом направлення телефонограм за номером телефону, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які були отримані представником товариства.

Судом також враховано, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України Про доступ до судових рішень для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Усі процесуальні документи по справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Учасники справи у розумні інтервали часу мають вживати заходів щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Станом на час винесення рішення по справі відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, з огляду на що суд розглядає справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 ГПК України.

Стаття 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Приймаючи до уваги, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а також закінчення процесуальних строків, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

У позові прокуратура посилається на те, що рішенням Маріупольської міської ради від 23.12.2008 №5/26-4887 Товариству з обмеженою відповідальністю Харбор затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання із земель запасу житлової та громадської забудови в оренду строком на 10 років земельну ділянку (кадастровий номер :03:008:0118) площею 0,1200га для роздрібної торгівлі у неспеціалізованому магазині (будівництво та подальше функціонування торгово-виставкового комплексу) по вул.Заозерній, б/н в Іллічівському районі міста Маріуполь.

Матеріалами справи підтверджується, що 04.06.2009 між Маріупольською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Харбор було укладено договір оренди земельної ділянки (далі договір), відповідно до п.1.1 якого орендодавець згідно до рішення Маріупольської міської ради від 23 грудня 2008 року №5/26-4887 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться по вул.Заозерній в Іллічівському районі міста Маріуполь.

В оренду передається земельна ділянка площею: 0,1200 га (п. 2.1. договору).

Згідно з п.3.1. договору договір укладено терміном на 10 (десять) років (до 23.12.2018).

За змістом п.3.2. договору сторони дійшли згоди, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендодавця про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.

Земельна ділянка передається в оренду з метою та за цільовим призначенням: для роздрібної торгівлі в неспеціалізованому магазині (будівництво та послідуюче функціонування автомобільного газозаправного пункту) (п.5.1. договору).

Відповідно до п.7.1. договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

За умовами п. 9.2.12. договору орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця за 2 (два) місяця до закінчення строку дії договору оренди з письмовою заявою про поновлення договору шляхом перезаключення договору оренди.

Згідно з п.11.3.1. договору його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір набуває чинності на підставі ст.18 Закону України Про оренду землі після його підписання сторонами та державної реєстрації у Маріупольському міському відділі ДРФ ДП ЦДЗК (п.13.2. договору).

04.06.2009 зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І. за зареєстрований в реєстрі за №1812. Договір зареєстрований у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства Центр Державного земельного кадастру, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 22.07.2009 вчинено запис №04.09.162.01315.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі земельної ділянки згідно договору оренди №04.09.162.01315 від 22.07.2009 орендодавець передав, а орендар прийняв у користування земельну ділянку площею 0,1200га, кадастровий номер :03:008:0118, розташовану за адресою: по вул.Заозерній в Іллічівському районі міста Маріуполь. Вказаний акт підписаний без зауважень представниками обох сторін.

Відповідно до інформації на запит від 15.07.2017 з Державного земельного кадастру земельна ділянка за кадастровим номером :03:008:0118 перебуває на правах оренди у ТОВ «Харбор».

Згідно з доданою до позову довідки №173866592 від 15.07.2019 відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки за кадастровим номером :03:008:0118 відсутні.

Головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради за результатами виїзного обстеження встановлено, що на момент перевірки на земельній ділянці з кадастровим номером :03:008:0118, площею 0,1200га виявлено захаращення будівельним сміттям, ділянка вільна від будь-якої забудови, про що складено відповідний акт від 21.03.2019.

Прокурор стверджує, що відповідач встановлений договором обов`язок щодо повернення орендодавцю після припинення дії договору земельної ділянки не виконав, внаслідок чого порушено права та інтереси держави в особі Маріупольської міської ради, яка не може розпорядитись цією земельною ділянкою. Наведені обставини стали підставою для звернення прокурора до господарського суду Донецької області з даним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 8 ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтями 13, 15 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Як було зазначено, за умовами укладеного між сторонами договору оренди останній набуває чинності на підставі ст.18 Закону України "Про оренду землі" після його підписання сторонами та державної реєстрації у Маріупольському відділі ДРФ ДП "ЦДЗК".

В силу вимог ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За приписами ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У ст. 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку (ст. ст. 17, 25 ЗУ «Про оренду землі»).

З наведеного вбачається, що право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Саме з цього моменту починають діяти права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення (підписання) договору, та, відповідно, набирає чинності договір, як підстава виникнення таких правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору.

Системний аналіз статті 792 ЦК України, статей 124, 125 Земельного кодексу України, статей 2, 6, 18 та 20 Закону «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що, оскільки договір оренди земельної ділянки підлягає обов`язковій державній реєстрації, то саме з моменту її проведення такий договір набирає чинності, а в сторін виникають відповідні права та обов`язки з оренди земельної ділянки. Отже, строк дії договору оренди земельної ділянки починається після його державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 18.01.2017 по справі №532/129/16-ц, від 27.04.2017 у справі № 6-422цс17, та постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 15.08.2018 по справі №532/384/16-ц.

Державну реєстрацію спірного договору було проведено 22.07.2009 у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру».

Пунктом 1 ч. 1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Дана умова також обумовлена сторонами у п.11.3.1 договору.

Підстави поновлення договорів оренди землі передбачено ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка конкретизує порядок такої пролонгації.

Згідно з частинами 1-6, 8 ст.33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Право оренди у позивача виникло 22.07.2009, а враховуючи, що відповідно до умов спірного договору оренди земельна ділянка була надана в користування на 10 років, то суд приходить до висновку, що строк дії договору сплинув 22.07.2019.

Матеріали справи не містять ані доказів звернення відповідача до Маріупольської міської ради з наміром поновлення терміну дії договору оренди землі до закінчення дії цього договору, ані доказів звернення з вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, як то передбачено ст.33 Закону України «Про оренду землі».

Відтак, у зв`язку з відсутністю доказів поновлення строку дії спірного договору оренди, строк дії договору є припиненим у зв`язку з закінченням строку його дії.

До позову додано копію акту виїзного обстеження від 21.03.2019, складеного головними спеціалістами відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до якого на момент перевірки на земельній ділянці з кадастровим номером :03:008:0118, площею 0,1200 га виявлено захаращення будівельним сміттям, ділянка вільна від будь-якої забудови.

Відповідно до положень ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму, наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до п.7.1. договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

За приписом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що надана в користування ТОВ «Харбор» земельна ділянка загальною площею 0,1200га з кадастровим номером :03:008:0118 після закінчення строку дії договору оренди була повернута Маріупольській міській раді.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка підлягає поверненню орендодавцеві у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була передана в оренду.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в цій справі суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза їх порушення.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, вимоги даного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Матеріали справи містять лист №01-45-833 вих-19 від 05.03.2019 Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області адресований заступнику Маріупольського міського голови, в якому просить надати інформацію щодо обставин повернення спірної земельної ділянки.

У відповідь Маріупольська міська рада листом №26-6480-03 від 25.03.2019 повідомила, що спірна земельна ділянка до Маріупольської міської ради не поверталась; листи про намір продовжити договір оренди, про відсутність такого наміру, про необхідність повернути ділянку за актом приймання-передачі до ТОВ «Харбор» не направлялись; Маріупольська міська рада не зверталась до судів України з позовом до ТОВ «Харбор» про повернення спірної земельної ділянки; департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради буде підготовлений акт приймання-передачі спірної земельної ділянки та направлено до ТОВ «Харбор» для його підписання.

Листом від 06.06.2019 №26.6.3-32239-26.1 Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю Харбор, що в ході підготування проекту акту приймання-передачі земельної ділянки площею 0,1200га, кадастровий номер кадастровий номер :03:008:0118, по вул. Заозерній в Іллічівському районі міста Маріуполь, було встановлено, що дана земельна ділянка знаходиться в незадовільному стані; просить привести дану земельну ділянку у належний стан, придатний для її подальшого використання, після чого повідомити Маріупольську міську раду.

Листом №26.4-14742-03 від 11.06.2019 Маріупольська міська рада повідомила керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2, що станом на 29.05.2019 підписаний акт приймання-передачі спірної земельної ділянки на адресу Маріупольської міської ради не надходив.

Матеріали справи містять лист №01-45-3048 вих-19 від 19.07.2019 Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області адресований заступнику Маріупольського міського голови, в якому просить для вирішення питання про підготовку позовної заяви, керуючись ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», повідомити місцеву прокуратуру протягом семи днів з дня отримання листа про те, чи зверталась Маріупольська міська рада із позовною заявою до суду про повернення спірної земельної ділянки.

Листом №26.6.5-20010-26.1 від 23.08.2019 Маріупольська міська рада, зокрема, повідомила керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2, що Маріупольська міська рада не зверталась із позовною заявою про повернення спірної земельної ділянки та приведення її у належний стан.

Матеріали справи також містять повідомлення №01-45-4762 вих-19 від 26.12.2019 Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області, яким повідомлено Маріупольську міську раду про намір звернутися в порядку господарського судочинства із позовною заявою в інтересах держави про повернення спірної земельної ділянки.

У відповідь на вказане повідомлення Маріупольська міська рада листом №26.5-52853-09 від 06.12.2019 повідомила про відсутність у ради асигнувань для сплати судового збору за подання позову, з огляду на що Маріупольська міська рада не зверталась із самостійною позовною заявою до ТОВ «Харбор».

З викладеного вбачається, що Маріупольська міська рада була обізнана про факт порушення зі сторони відповідача державних інтересів в частині повернення спірної земельної ділянки, однак інтереси держави протягом тривалого часу після закінчення договору оренди так і залишилися незахищеними. Тобто позивач усвідомлював порушення інтересів держави, мав повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам протягом розумного строку за захистом до суду не звертався.

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Разом з цим, матеріали справи не містять документів на підтвердження вчинення позивачами дієвих заходів спрямованих на відновлення порушених державних інтересів в частині повернення спірної земельної ділянки, зокрема, доказів звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі №903/129/18 висловила правову позицію про те, сам факт не звернення до суду органу виконавчої влади (місцевого самоврядування) з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави (територіальної громади), свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави, та звернення до суду з таким позовом.

Суд також приймає до уваги висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи органу місцевого самоврядування про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом.

Отже, у цьому випадку необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що звернення прокурора в інтересах територіальної громади, в особі Маріупольської міської ради до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів територіальної громади та направлено на їх захист.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення прокурора до суду за захистом порушених інтересів територіальної громади не створює додаткових процесуальних привілеїв позивачу, порівняно з іншими учасниками судового процесу. Відсутні будь-які особливі процесуальні права чи обов`язки і у прокурора, як учасника судового процесу. Зокрема, прокурор не звільнений від сплати судового збору у встановленому законом розмірі за подання до суду позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.129 ГПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 42, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Керівника Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальністю Харбор, м.Маріуполь Донецької області, про зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Харбор (87531, Донецька область, місто Маріуполь, вул.Гонди, будинок 3; ) повернути на користь Маріупольської міської ради (87500, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Мира, будинок 70; ) земельну ділянку площею 0,1200га (кадастровий номер :03:008:0118), яка знаходиться по вул.Заозерній, б/н в Іллічівському районі міста Маріуполь у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому одержано її в оренду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Харбор (87531, Донецька область, місто Маріуполь, вул.Гонди, будинок 3; ) на користь прокуратури Донецької області (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університеська, 6; ; розрахунковий рахунок №6251, Держказначейська служба України, МФО - 820172, отримувач - прокуратура Донецької області) судовий збір у розмірі 1 921,00грн.

Після набрання рішенням законної сили видати накази у встановленому порядку.

Згідно із ст.241 ГПК рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

У судовому засіданні 18.03.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2021.

Суддя Ю.В. Макарова