СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Справа № 922/3327/19

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" поза межами приміщення суду,

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

на рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 (суддя Калініченко Н.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Харківської області в м.Харкові о 10 год 20хв, повний текст якого складений 27.02.2020,

у справі №922/3327/19

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ,

до відповідача: Красноградське підприємство теплових мереж, м.Красноград, Харківська область,

про стягнення 280144,39грн,

ВСТАНОВИЛА:

11.10.2019 Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Красноградського підприємства теплових мереж про стягнення коштів у сумі 280144,39грн, у тому числі: пеня у сумі 123284,58грн, 3% річних у сумі 77900,71грн, інфляційні втрати у сумі 78959,10грн (т.1, а.с. 4-66).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 позов задоволено частково; стягнуто з Красноградського підприємства теплових мереж на користь АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 20089,69грн 3% річних, 102470,18грн пені (т.1, а.с. 151-164).

Рішення місцевого господарського суду із посиланням на ст. ст. 6, 11, 526, 530, 549, 610, 612, 614, 625, 626 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 174, 175, 193, 217, 218, 230, 231 ГК України мотивовано доведеністю матеріалами справи факту прострочення відповідачем своїх зобов`язань, які виникли на підставі договору поставки природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32, й обґрунтованістю нарахування пені у розмірі 102470,18грн за період прострочення січень-квітень 2018 року та 3% річних у сумі 20089,69грн за порушення строків виконання грошових зобов`язань.

В частині відмови у стягненні пені у розмірі 20814,40грн та 3% річних у сумі 57811,02грн рішення місцевого господарського суду з посиланням на Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N20, Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, мотивовано тим, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування яких не залежить від того чи перебували сторони в договірних відносинах; підписавши спільні протокольні рішення сторони змінили загальний порядок і строки проведення розрахунків, тобто сторони в цій частині узгодили порядок проведення розрахунків, а отже вимоги в цій частині позовних вимог є неправомірними у зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

В частині відмови у стягненні 78959,10грн інфляційних втрат рішення суду мотивоване тим, що суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем розрахунок, що в сукупності не дає змогу правильно розрахувати розмір інфляційних втрат за січень та березень 2018 року.

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України із рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 13.03.2020 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 в частині відмови у стягненні пені у сумі 20814,40грн, 3% річних у сумі 75811,02грн, інфляційних втрат у сумі 78959,10грн та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що у договорі поставки природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень, договору про організацію взаєморозрахунків в будь-якому випадку не змінює строків і порядку розрахунків, а внесення змін до спірного договору має відбуватися лише шляхом укладення окремої додаткової угоди. У зв`язку з цим, на думку скаржника, укладення рядку спільних протокольних рішень не змінює строків розрахунків. Крім того, вказує на те, що умовами спільних протокольних рішень не встановлені чіткі строки проведення розрахунків погашення заборгованості з субвенцій. Тобто проведення фінансування може відбутися як своєчасно, так і після спливу року і більше. Фактично все залежить від наявності коштів в Державному бюджеті України. Проте, таке становище невизначеності порушує баланс інтересів сторін та призводить до фінансових втрат позивача. Також, на думку позивача, нарахування платежів відповідно до статті 625 ЦК України на всю суму заборгованості за договором, у тому числі на суму заборгованості, сплачену за спільними протокольними рішеннями, є обґрунтованим.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 11.06.2020 та від 24.09.2020 провадження у цій справі двічі зупинялось до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Верховного Суду справ №904/1210/18 та №903/918/19, відповідно (т.1,а.с.230-234, 247-250).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2021, у зв`язку з відпусткою судді Плахова О.В. для розгляду справи №922/3327/19 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В. (т.2,а.с.10).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №922/3327/19 поновлено апеляційне провадження у цій справі та призначено справу до розгляду (т.2,а.с.11,12).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 в частині відмови у стягненні пені у сумі 20814,40грн, 3% річних у сумі 75811,02грн, інфляційних втрат у сумі 78959,10грн та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

11.09.2017 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальником) та Красноградським підприємством теплових мереж (споживачем) укладений договір постачання природного газу №1098/1718-ТЕ-32, пунктом 1.1 якого встановлено, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (т.1, а.с. 26-35).

Відповідно до пункту 1.2 цього договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з пунктом 2.1 цього договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 по 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 4251,7тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: в жовтні 2017 року в обсязі 271,9тис.куб.м, в листопаді 2017 року 642,7 тис.куб.м, в грудні 2017 року 853,1тис.куб.м, в січні 2018 року 945,2 тис.куб.м, в лютому 2018 року 823,7тис.куб.м, в березні 2018 року 715,1 тис.куб.м.

У пункті 2.2 цього договору встановлено, що обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у п.1.2 цього договору.

Пунктом 3.1 цього договору встановлено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану із відповідальністю за природний газ.

Відповідно до пункту 3.7 цього договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Пунктом 3.10 спірного договору визначено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Відповідно до пункту 5.2 цього договору ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 4942,00грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 5930,40грн.

Відповідно до пункту 6.1 цього договору оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

У пункті 6.3 цього договору сторонами погоджено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у порядку, визначеному законодавством, - у разу коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року поширювалася дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання»;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 6.1 цього договору в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавстві порядку, - у разі коли на споживача станом на 30 вересня 2015 року не поширювалась дія статті 191 Закону України «Про теплопостачання» в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором. Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості у споживача за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 8.2 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Згідно з пунктом 8.3 цього договору сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.

12.01.2018 між АТ «НАК «Нафтогаз України» та Красноградським підприємством теплових мереж укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32, пунктом 2 якої сторони погодили викласти абзац третій пункту 6.1 розділу 6 «Порядок та умови проведення розрахунків» договору у наступній редакції: «Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором» (т.1, а.с. 36-37).

Пунктом 3 вказаної додаткової угоди сторони погодили, викласти пункт 8.2 та пункт 8.3 розділу 8 «Відповідальність сторін» договору в наступній редакції: « 8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256».

«п.8.3. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.».

02.04.2018 між сторонами укладена додаткова угода №2 до договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32, пунктом 1 якої встановлено додати пункт 2.1 розділу 2 «Кількість та фізико-хімічні показники природного газу» договору абзацом у наступній редакції: «Постачальник передає споживачу в період з 01.04.2018 по 31.05.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 107,7 тис.куб.м, у тому числі по місяцях: квітень 2017 року 107,7тис.куб.м, травень 2017 року 0,00куб.м» (т.1, а.с. 38).

На виконання договору про постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 22085088,30грн, що підтверджується актами прийому-передачі від 31.10.2017, від 30.11.2017, від 31.12.2017, від 31.01.2018, від 28.02.2018, від 31.03.2018, від 30.04.2018 (т.1, а.с. 39-45).

Однак, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, з порушенням строків оплати, визначених пунктом 6.1 договору, про що свідчать відомості щодо операцій по договору № 1098/1718-ТЕ-32 за період з 01.10.2017 по 31.05.2019, з якими погоджується відповідач (т.1, а.с. 53-55).

20.11.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (стороною 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (стороною 2), Фінансовим управлінням Красноградської районної державної адміністрації Харківської області (стороною 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (стороною 4), Красноградським підприємством теплових мереж (стороною 5) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (стороною останньою) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4031 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, предметом якого, відповідно до пункту 1 цього рішення, є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (т.1, а.с. 46-48).

Пунктом 2.7 зазначеного рішення встановлено, що сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 1009575,83грн, у тому числі: сума 931354,95грн за природний газ 2017 року, у тому числі ПДВ 155225,83грн із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.05.2005 №20, за природний газ за 2017 рік, дата та номер СПР, договір від 16.09.2016 №2434/1617-ТН-32, у тому числі ПДВ 155225,83грн»; сума 78220,88грн за природний газ 2017 року, у тому числі ПДВ 13036,81грн із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, за природний газ за 2017 рік, дата та номер СПР, договір від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32, у тому числі ПДВ 13036,81грн».

14.12.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області (стороною 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (стороною 2), Фінансовим управлінням Красноградської районної державної адміністрації Харківської області (стороною 3), Управлінням праці та соціального захисту населення Красноградської районної державної адміністрації (стороною 4), Красноградським підприємством теплових мереж (стороною 5) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (стороною останньою) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4315 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України, предметом якого, відповідно до пунту 1 цього рішення, є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження «Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (т.1, а.с. 49-51).

Відповідно до пункту 2.7 цього рішення сторона 5 перераховує стороні останній кошти у сумі 3098663,52, у тому числі ПДВ 516443,92грн за природний газ 2017 року згідно з договором від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 із записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 1101.2005 №20, за природний газ за 2017 рік, дата та номер СПР, договір від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32, у тому числі ПДВ 516443,92грн».

Пунктами 5.2, 5.3 вказаних вище спільних протокольних рішень встановлено, що вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами зобов`язань за цими спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення є чинними лише у разі проведення відповідного фінансування.

Спільні протокольні рішення підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками печаток всіх сторін.

Факт виконання відповідачем вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету підтверджується відомостями про операції АТ «НАК «Нафтогаз України» з Красноградським підприємством теплових мереж за договором №1098/1718-ТЕ-32 у період з 01.10.2017 по 31.05.2019 (т.1, а.с. 53-55).

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, при цьому кількома способами: за процедурою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 №20 (надалі Порядок №20) на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.11.2017 №4031 та від 14.12.2017 №4315 на загальну суму 3176884,40грн; за процедурою, визначеною постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» №256 від 04.03.2002 (надалі Порядок 256) на суму 14014608,86грн; власними коштами.

11.10.2019 у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 АТ НАК Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Красноградського підприємства теплових мереж про стягнення пені у сумі 123284,58грн, 3% річних у сумі 77900,71грн та інфляційних втрат у сумі 78959,10грн (т.1, а.с. 4-66).

У відзиві на позовну заяву від 25.11.2019 відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому зазначив, що з огляду на специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що проводять господарську діяльність в енергетичній галузі, та з урахуванням того, що відповідача було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за надані ним послуги, відсутня його вина у простроченні платежів (т.1,а.с.81,82)

17.02.2020 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення, з підстав, викладених вище (т.1, а.с. 151-164).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 6.1 договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ, крім фактично переданого газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25-го числа (включно) числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32-Н, що вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відомостей АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо операцій за договором за період з 01.10.2017 по 31.05.2019 (т.1, а.с. 53-55).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Пунктом 8.2 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. 6.1 цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розрахована від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20.

Згідно з п.8.2 договору постачання природного газу від 11.09.2017 №1098/1718-ТЕ-32 (в редакції додаткової угоди від 12.01.2018) у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256».

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України від 05.10.2000 № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон № 2017-III).

Статтею 19 вказаного Закону № 2017-III встановлено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

У статті 12 ГК України зазначено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Це регулювання визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N20 (надалі Порядок №20), який діяв на час укладення договору і втратив чинність з 01.01.2018.

З змісту Порядку № 20 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 20 органи Державної казначейської служби України (далі - Казначейство) на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг). Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і СПР (спільних протокольних рішень), підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку № 20).

У п.77 постанови Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №924/1115/19 зазначено, що за сталою практикою Верховного Суду підписання спільних протокольних рішень трактується як фактичне погодження сторонами іншого (не той, що був передбачений у договорі) порядку розрахунків, зміна порядку і строку проведення розрахунків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та в постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.

Отже, зазначеними нормативно-правовими актами держава безпосередньо регулює (змінює) строки проведення розрахунків та визначає механізм перерахування коштів за постачання природного газу, певним категоріям населення, а підписання спільних протокольних рішень є елементом процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій із державного бюджету.

Наведене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу.

Пунктом 9 частини першої статті 87 Бюджетного кодексу України визначено, що до видатків, які здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки, зокрема, на соціальний захист та соціальне забезпечення.

При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 БК України).

Згідно з підпунктом "б" пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 БК України видатки на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг (житлові субсидії населенню) здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення також визначено Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - Порядок № 256, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Відповідно до Порядків № 20, 256 механізм і строки розрахунків здійснюються так:

- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;

- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;

- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;

- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Таким чином, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються Порядками № 20, 256, а підписання спільних протокольних рішень є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

Отже, відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, оскільки механізм та строки перерахування таких коштів учасникам цих розрахунків установлюється та контролюється Казначейством, а суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року (п.84 постанови Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №924/1115/19).

Зазначене вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із оплатою енергоресурсів використаних для населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме, витрат на придбання природного газу. Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Таким чином, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) також зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

З урахуванням викладеного, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, виконання грошового зобов`язання за цим договором в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормативно-правовими актами законодавства. (Аналогічні правові висновки викладені в постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19 від 26.06.2020 у справі №904/1210/18 та від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 24.09.2019 у справі № 927/894/18).

Отже, Порядком № 256 фактично визначено інший порядок розрахунків за поставлений природний газ ніж передбачений сторонами в договорі (п.87 постанови Верховного Суду від у справі №924/1115/19).

Згідно з частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

При цьому положення постанови Кабінету Міністрів України є обов`язковими для учасників розрахунків, виходячи з їх змісту. Отже, строки та порядок здійснення розрахунків за природний газ, визначаються саме нормами наведеної постанови.

З аналізу вказаних положень слідує, що держава визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 917/536/19.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.

Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши СПР, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків. Цей правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18 та у постанові від 26.06.2020 у справі №904/1210/18.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 (пункти 6.23, 6.24) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/14 (пункт 8.26) викладені правові висновки, що для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених СПР, а підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання СПР, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що у жовтні, листопаді 2017 року позивачем поставлений природний газ на суму 1177688,48грн та на суму 3309993,46грн, відповідно, на загальну суму 4487681,94грн, за який відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 20.11.2017 №4031 та від 14.12.2017 №4315 проведений розрахунок на суму 78220,88грн та на суму 3098663,52грн, відповідно; на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 проведений розрахунок за газ, поставлений у 2017 році у сумі 1168434,00грн; в загальному розмірі 4345318,40грн, а решту суми відповідач сплатив власними коштами у межах строку, встановленого п.6.1 договору №1098/1718-ТЕ-32, відсутні правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за газ, поставлений у жовтні, листопаді 2017 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями позивача про те, що станом на: 26.01.2018 розмір заборгованості за газ, поставлений у грудні 2017 року, становив 910936,29грн; 26.02.2018 розмір заборгованості за газ, поставлений у січні 2018 року, становив 1177700,71грн. Вказана заборгованість погашена власними коштами відповідача у період з 31.01.2018 по 28.02.2018, та з 28.02.2018 по 19.04.2018, відповідно, згідно платіжних доручень, визначених позивачем у розрахунку пені, що відповідає довідці з операцій по рахунку за договором 1098/1718-ТЕ-32 з 01.10.2017 по 31.05.2018. Таким чином, розрахунок пені за газ, поставлений у грудні 2017 році та січні 2018 року, позивачем здійснений правильно, а отже позовні вимоги в частині стягнення пені у сумі 9494,53грн та у сумі 16685,40грн (26179,93грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, при розрахунку 3% річних позивачем безпідставно не враховані оплати, здійснені відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, що призвело до неправильного нарахування 3% річних за вказаний період (грудень 2017 року та січень 2018 року), суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку розрахунку, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині нарахування 3% у сумі 1862,12грн за газ, поставлений у грудні 2017 року, та у сумі 3368,42грн за газ, поставлений у січні 2018 року.

Крім того, при розрахунку пені за газ, поставлений у березні 2018 року, позивачем безпідставно розділено на дві частини платіж у сумі 1293464,34грн, здійснений 27.12.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256: першу частину у розмірі 982118,34грн включено як погашення заборгованості за газ, поставлений у березні 2018 року, а другу частину у розмірі 311346,00грн, як погашення заборгованості за газ, поставлений у квітні 2018 року, що призвело до неправильного розрахунку пені за період з 26.04.2018 по 09.11.2018. Суд апеляційної інстанції, здійснивши розрахунок пені та 3% за вказаний період, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині нарахування 3% у сумі 12285,87грн та пені у сумі 62630,82грн за газ, поставлений у березні 2018 року.

Як зазначено вище, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків та отримавши оплату за газ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №256, позивач погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений ним газ за договором № 1098/1718-ТЕ-3, а тому відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат на суму 17151179,44 грн, які сплачені на виконання постанов Кабінету Міністрів України №20, №256, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 60210,68грн з урахуванням алгоритму їх нарахування, визначеного у постановах Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19, є необґрунтованими, в частині позовних вимог щодо стягнення 18748,42грн інфляційних втрат за період з 01.03.2018 по 19.04.2019 є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст.91 ГПК України).

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до частини 4 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 слід скасувати в частині задоволення позову щодо стягнення пені у розмірі 13659,43грн, 3% річних у розмірі 2573,28грн та в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 18748,42грн з підстав неправильного застосування норм матеріального права та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні пені у розмірі 13659,43грн та 3% річних у розмірі 2573,28грн і задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 18748,42грн інфляційних втрат. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, п.4 ч.1 ст. 277, ст.ст.282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 скасувати в частині задоволення позову щодо стягнення пені у розмірі 13659,43грн, 3% річних у розмірі 2573,28грн та відмови у стягненні інфляційних втрат у розмірі 18748,42грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні пені у розмірі 13659,43грн, 3% річних у розмірі 2573,28грн і задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 18748,42грн інфляційних втрат.

3. В решті рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 залишити без змін.

4. Абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 17.02.2020 у справі №922/3327/19 викласти в такій редакції:

«Стягнути з Красноградського підприємства теплових мереж (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Соборна, 47, ідентифікаційний код 32464827) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 88810,75грн пені, 17516,41грн 3% річних, 18748,42грн інфляційних втрат та 1876,13грн судового збору.

5. Стягнути Красноградського підприємства теплових мереж (63304, Харківська область, м. Красноград, вул. Соборна, 47, ідентифікаційний код 32464827) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 56,60грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 19.03.2021.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза