ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 справа № 914/3279/20

Господарський суд Львівської області в складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Мазуркевич М.Р. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Фізичної особи-підприємця Панькевич Софії Олексіївни, м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича, м. Львів

про визнання договору недійсним

Представники сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Панькевич С.О., м. Львів, звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Манохіна К.В., м. Львів, про визнання недійсним договору суборенди житлових приміщень від 23.01.2018 р.

Стислий виклад позиції позивачки.

Позивачка посилається на те, що отримавши копію апеляційної скарги у справі № 914/1278/18, вона довідалась про укладення між нею та відповідачем договору суборенди житлових приміщень, який, ніби то, укладено 23.01.20018 р. між нею та відповідачем у справі.

Позивачка повідомляє, що житлові приміщення площею 16,2 кв. м в будинку № 171 по вул. Городоцькій у м. Львові, що передавались їй в оренду Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ф-7127-9 від 13.04.2009 р., нею у суборенду нікому не передавались. Договори суборенди цього приміщення позивачка з відповідачем не укладала та наміру передавати приміщення у суборенду не мала.

Позивачка, як на підставу недійсності договору суборенди посилається на ч. 1 ст. 215 ЦК України, п. 7.19 Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ф-7127-9 від 13.04.2009 р., яким заборонено передавати частину об`єкта оренди у суборенду іншим особам чи організаціям без письмової згоди орендодавця, відсутність письмової згоди орендодавця.

Позивачка також посилається на те, що в момент вчинення спірного правочину його сторонами не було додержано вимог, які встановлені частинами третьою та п`ятою статті 203 ЦК України.

Позивачка вважає, що спірний договір суборенди, якого вона не укладала, та пов`язані із ним наслідки створюють для неї негативні наслідки у якості додаткових судових процесів - участі у справі № 914/1278/18 в апеляційній інстанції та можуть спричинити додаткові санкції зі сторони державної виконавчої служби у зв`язку із затримкою виконання рішення суду.

У заяві від 05 січня 2021 р. про усунення недоліків позовної заяви позивачка зазначає, що нею оспорюється договір суборенди нежитлових приміщень від 23.01.2018 р.

Позивачка у згаданій заяві в якості подання доказів на підтвердження доводів про те, що підпис, вчинений на Договорі суборенди нежитлових приміщень від 23.01.2018 р., їй не належить, заявила, що вона фізично була відсутня у м. Львові у день укладення договору, 23.01.2018 р., та перебувала у м. Славське. На підтвердження цієї обставини вона додає заяву свідка Лотоцької Катерини Іванівни.

Позивачка повідомляє, що оригінал спірного Договору у неї відсутній.

Позивачка вкотре наголошує, що вона не укладала та не підписувала Договору суборенди нежитлових приміщень від 23.01.2018 р. з відповідачем.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позовних вимог не заперечив.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.12.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Панькевич С.О. залишено без руху.

У зв`язку з надходженням від позивачки заяви про усунення недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 11.01.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Підготовче засідання у справі відкладалось з огляду на клопотання позивачки про його відкладення.

Ухвалою суду від 24.02.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу №914/3279/20 до судового розгляду по суті на 15.03.2021 р.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи предмет та підстави позову, котрі викладено позивачкою у позовній заяві та заяві про усунення недоліків позовної заяви, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі належить доказування факту порушення, невизнання або оспорення неукладеним договором суборенди нежитлових приміщень, на копії якого зазначено дату 23.01.2018 р., прав та законних інтересів позивачки, або ж доказування факту укладення між сторонами у справі такого договору суборенди та порушення, невизнання або оспорення внаслідок цього прав та законних інтересів позивачки, чи спростування таких обставин, особою, яка має протилежний процесуальний інтерес у справі.

Вичерпний перелік доказів, якими позивачка підтверджує обставини, що належать до предмету доказування у справі, вказано нею у додатках до позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

За загальновизнаним принципом права необхідною умовою для задоволення судом позову є встановлення факту порушення, невизнання або оспорення відповідачем прав та законних інтересів позивача. У матеріалах справи відсутні докази порушення, невизнання або оспорення відповідачем прав та законних інтересів позивачки в з`язку із неукладенням нею Договору суборенди нежитлових приміщень.

Позивачка посилається, як на підставу своїх позовних вимог, на можливі для неї негативні наслідки та додаткові санкції зі сторони виконавчої служби, які можуть бути спричинені затримкою виконання рішення суду у справі № 914/1278/18.

Суд встановив таке.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 р. у справі № 914/1278/18, яке набрало законної сили, задоволено позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та виселено Фізичну особу-підприємця Панькевич Софію Олексіївну з нежитлових приміщень загальною площею 16,2 м кв., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 171.

Фізична особа-підприємець Манохін Костянтин Вікторович оскаржив згадане рішення суду. У апеляційній скарзі він посилався на те, що між ним та Фізичною особою-підприємцем Панькевич С.О. укладено договір суборенди нежитлових приміщень від 23.01.2018 р. Цей договір позивачка просить визнати недійсним у справі № 914/3279/20.

Апеляційна скарга надійшла на адресу суду 18.11.2020 р. Крім цього, апелянтом подано 26.01.2021 р. клопотання про зупинення провадження у справі № 914/1278/18 (а.с. 124) до набрання законної сили рішенням у справі № 914/3279/20.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 лютого 2021 р. у справі № 914/1278/18 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича від 18.11.2000 р. залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 08.10.2018 р. у справі № 914/1278/18 - без змін.

Таким чином, усі спірні питання, пов`язані із виконанням судового рішення у справі №914/1278/18 чи правами й обов`язками сторін виконавчого провадження у цій справі, підлягають вирішенню у ході такого виконавчого провадження у справі № 914/1278/18, яке є невід`ємною стадією провадження у цій справі.

Суд встановив, що у матеріалах справи № 914/1278/18 (а.с. 90-93) наявна завірена Фізичною особою-підприємцем Манохіним К.В. копія Договору суборенди нежитлових приміщень, на якій вказано дату 23.01.2018 р.

Відповідач позовні вимоги та доводи позивачки не заперечив та не спростував.

Матеріали справи № 914/3279/20 не містять оригіналу спірного Договору суборенди нежитлових приміщень. Позивачка факт укладення такого договору з відповідачем заперечує та з цих підстав посилається на відсутність у неї такого оригіналу. Однак, позивачка долучила до позовної заяви завірену копію Договору суборенди нежитлових приміщень, який від імені ФОП Панькевич С.О. підписано невстановленою особою.

Відповідно до пункту 3.5. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.98 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 р. за № 53/5, експертиза об`єктів почеркознавчих досліджень не може проводитись за фотознімками та іншими копіями об`єкта почеркознавчих досліджень. Позивачка у судові засідання не з`являлась, зразки, вчинених нею підписів, та вільні зразки її почерку у суду відсутні й на вимогу суду не подані.

Позивачка в якості доказу на підтвердження факту не укладення нею спірного договору суборенди подала заяву свідка ОСОБА_1 від 05 січня 2021 р. У цій заяві Лотоцька К.І. підтверджує факт перебування з 20 січня 2018 р. по 24 січня 2018 р. в готелі «Перлина Карпат» в місті Славське Сколівського району Львівської області разом з нею на відпочинку громадянки ОСОБА_2 .

Проте згідно з частиною 1 статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Тому рішення суду не може ґрунтуватись на вказаній заяві свідка і на непідтверджених належними й допустимими доказами доводах позивачки про неукладення цього договору. Заява свідка, яка наявна у матеріалах справи, не спростовує достовірності підпису позивачки на Договорі.

У матеріалах справи немає доказів, які б дозволяли достовірно ідентифікувати особу, якій належить підпис, вчинений на спірному Договорі від імені позивачки, а також відсутні докази, які б достовірно спростовували факт вчинення цього підпису позивачкою.

При вирішенні справи, виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд, на підставі ч. 4 статті 236 ГПК України, враховує такі висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладено у її постанові від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

За наведених вище обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору, який позивачка вважає неукладеним.

На підставі статті 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3,13, 74,76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Панькевич Софії Олексіївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Фізичної особи-підприємця Манохіна Костянтина Вікторовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про визнання недійсним договору суборенди нежитлових приміщень від 23.01.2018 р. відмовити повністю.

2. Судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Панькевич Софію Олексіївну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до або через відповідний суд протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.03.2021 р.

Суддя О.Ю. Бортник