СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа № 905/1236/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Пушай В.І. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Акімової К.К.

за участю представників сторін

від позивача - адвокат Єфременко О.О., довіреність від 15.01.2021 №14-13

від відповідача - Степанова О.В. в порядку самопредставництва, статут товариства

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. №56 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 (повний текст складено 20.11.2020, суддя Аксьонова К.І.) у справі № 905/1236/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія", м.Бахмут, Донецька область

про стягнення пені у сумі 17 147,96 грн, 3% річних у сумі 316 185,82 грн та інфляційних втрат у сумі 41 4662,17 грн, всього 747 995,95 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія", м. Бахмут, Донецька область, про стягнення пені у сумі 17147,96 грн, 3% річних у сумі 316185,82грн та інфляційних втрат у сумі 414662,17 грн, всього 747995,95 грн (т.1, а.с. 1-7).

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №3342/1718-ТЕ-6 постачання природного газу від 25.10.2017 в частині порушення строків оплати за отриманий природний газ, а саме: до 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки (п.6.1 договору).

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 06.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1236/20, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (т.2, а.с. 115).

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 у справі 905/1236/20 позовні вимоги задоволені частково (т.3, а.с.83-88).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3% річних у сумі 3406,98 грн, інфляційні втрати у сумі 399,63 грн та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 57,10 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в стягненні інфляційних втрат та трьох процентів річних, господарський суд зазначив, що оплату вартості отриманого за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 природного газу за листопад, грудень 2017, січень лютий, частково березень та квітень 2018 здійснено споживачем за рахунок субвенцій з державного бюджету відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ від 041.03.2020 №256.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу, яка була сплачена відповідачем за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 у справі № 905/1236/20 скасувати в частині відмови у задоволенні 312 778,84 грн. - 3% річних та 414 262,54 грн. інфляційних втрат. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в зазначеній частині задовольнити. Відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 16358,44 грн.(т.3,а.с.108-116).

Скаржник вважає зазначене рішення суду таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значенням для справи.

Скаржник зазначає, що суд не прийняв до уваги посилання позивача на умови п.6.1 договору, відповідно до якого підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахування (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою КМУ від 04.03.2020 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Апелянт вважає, що виділення коштів з державного бюджету на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу, послуг теплопостачання можливе лише за умови власного волевиявлення надавача послуг (відповідача) щодо використання бюджетних коштів на погашення заборгованості за договором, однак не позбавляє відповідача від відповідальності перед позивачем у вигляді стягнення 3% річних, інфляційних втрат.

На думку скаржника, Порядок №256 регулює розрахунки між головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів та постачальниками послуг (відповідач) в частині виділення пільг та житлових субсидій населенню на оплату природного газу.

І лише після отримання таких коштів, відповідач перераховує їх на рахунки продавця без участі останнього у погодженні їх сум.

Із Порядку не вбачається також умов щодо зміни порядку та строків здійснення розрахунків між сторонами договору, а встановлюється виключно порядок визначення сум щодо пільг та субсидій населенню на оплату природного газу та послуг теплопостачання, що можуть бути відшкодовані з державного бюджету, та порядок їх зарахування на рахунки постачальника цих послуг .

Тому порушення державою обов`язку перед надавачами послуг (відповідачем) щодо розрахунків по пільгам та субсидіям населенню, не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення договірних зобов`язань у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

А тому висновок місцевого господарського суду про те, що погашення заборгованості у порядку, визначеному Порядком №256 змінює порядок та строки розрахунків є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не узгоджується з приписами самого Порядку №256 та висновками Верховного Суду.

Так, в апеляційній скаржник посилається на постанови Верховного Суду у справі №916/2286/18, у справі №925/74/19.

05.01.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи № 905/1236/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Пушай В.І. (т.3, а.с. 94).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 по справі №905/1236/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК» «Нафтогаз України», м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 по справі №905/1236/20, встановлено строк відповідачу до 09.02.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.3, а.с. 127-129).

02.01.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (підписаний ЕЦП) з доказами його надсилання позивачу у справі, у якому останній просить апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 у справі №905/1236/20 залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін (т.3, а.с. 144-151).

Відзив судом розглянутий, прийнятий до уваги та залучений до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2021 справу №905/1236/20 призначено до розгляду на 17.03.2021 о 10:00 год (т.3, а.с. 158-159).

16.03.2021 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В. для розгляду справи №905/1236/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Пушай В.І., суддя Чернота Л.Ф.

Апелянт у судове засідання з`явився, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити у повному обсязі, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови стягнення з відповідача на користь позивача 312778,84 грн - 3% річних та 414262,57 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги, у стягненні яких було відмовлено - задовольнити.

Відповідач у судове засідання з`явився, підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, вважав, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Відповідно до вимог ст. ст. 222, 223 ГПК України судом під час розгляду даної справи було здійснено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу та матеріали господарської справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

25.10.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахмут-Енергія" (споживач) був укладений договір №3342/1718-ТЕ-6 постачання природного газу, (т.1, а.с. 19-28).

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на час звернення позивача до суду останній змінив найменування на Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як встановлено п.2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 по 31 березня 2018 (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 19605,0 тис.куб.м, у тому числі за місяцями (тис. куб. м): жовтень 2017 - 987,5; листопад 2017 - 2999,0; грудень 2017- 3998,5; січень 2018 - 4439,1; лютий 2018 - 3870; березень 2018 - 3310,2.

Додатковою угодою №2 від 10.04.2018 пункт 2.1 доповнено абзацом - "постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 по 31 травня 2018 (включно) природний газ орієнтованим обсягом до 497,0 тис. куб.м., у тому числі за місяцями (тис. куб. м): квітень 497,0; травень "-" (т.1, а.с. 31).

Пунктом 2.4 договору сторони погодили допущення відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі +-5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінації) без узгодження сторін.

Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п.3.7 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п.3.7 договору).

Згідно з п.п. 3.8, 3.9 договору споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, постачальнику підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу однин примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженими представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

За змістом п.5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу на дату укладання договору становить 4942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930,40 грн.

Порядок та умови проведення розрахунків визначені Розділом 6 договору №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017.

Так, відповідно до п.6.1 оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №1 від 11.01.2018 (т.1, а.с. 29-30) сторони погодили викласти абз.2 п.6.1 договору в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням пункту 11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором".

Дана додаткова угода діє з 01.01.2018 року.

Згідно з пп.6 п.7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

Пунктом 8.2 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018 встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплати, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256.

Підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256 не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (п.8.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018).

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами додаткової угоди про внесення змін до цього договору (пп.4 п.11.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 11.01.2018).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 по 31 травня 2018 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.12.1 договору в редакції додаткової угоди №2 від 10.04.2018).

На виконання умов договору №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 постачання природного газу позивачем у листопаді, грудні 2017, січні, лютому, березні, квітні 2018 було передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 96 749 375,86 грн з ПДВ, за наслідком чого сторонами у відповідності з п.3.7 договору були підписані акти приймання-передачі: від 30.11.2017 про передачу 2624,800 тис. куб.м природного газу у листопаді 2017 на суму 15566113,92 грн, у тому числі ПДВ 2594352,32 грн; від 31.12.2017 про передачу 2729,400 тис. куб.м природного газу у грудні 2017 на суму 16186433,76 грн, у тому числі ПДВ 2697738,96 грн; від 31.01.2018 про передачу 3700,900 тис. куб.м природного газу у січні 2018 на суму 21947817,36 грн, у тому числі ПДВ 3657969,56 грн; від 28.02.2018 про передачу 3357,500 тис. куб.м природного газу у лютому 2018 на суму 19911318,00 грн, у тому числі ПДВ 3318553,00 грн; від 31.03.2018 про передачу 3365,500 тис. куб.м природного газу у березні 2018 на суму 19958761,20 грн, у тому числі ПДВ 3326460,20 грн; від 30.04.2018 про передачу 536,040 тис. куб.м природного газу у квітні 2018 на суму 3178931,62грн, у тому числі ПДВ 529821,94 грн (т.1, а.с. 32-37).

Акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без зауважень стосовно якості та обсягу переданого природного газу, містить посилання на договір №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017, що підтверджує передачу заявленого у вказаних актах обсягу природного газу на загальну суму 96 749 375,86 грн з ПДВ.

14.12.2017 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Донецькій області, Департаментом фінансів Донецької облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Бахмутської міської ради, Управлінням соціального захисту населення Бахмутської міської ради, відповідачем та позивачем укладено Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №4307 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2002 №20 (втратив чинність 01.01.2018), (т.2, а.с. 169-172).

Фактично оплата вартості отриманого за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 природного газу за листопад, грудень 2017, січень, лютий, частково березень та квітень 2018 здійснювалась відповідачем за рахунок субвенцій з Державного бюджету відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256 (втратив чинність 01.01.2020).

Оплати здійснено в період з 06.02.2018 по 26.12.2018 на загальну суму 96426875,86 грн, що підтверджується банківськими виписками та узгоджується з відомостями позивача про операцій за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017, по підприємству "Бахмут-Енергія ТОВ", (т.2, а.с. 179-225).

Позивач вказані обставини здійснення оплат за рахунок державних субвенцій не заперечує.

За рахунок власних коштів відповідачем частково проведені розрахунки з позивачем за природний газ за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 у загальній сумі 322500,00 грн (оплати здійснені за поставлений газ за актом від 31.03.2018 за березень 2018). Оплату відповідачем за рахунок власних коштів у вказаній сумі позивач не заперечує.

Отже на час звернення позивача до суду вартість поставленого природного газу на суму 96749375,86грн з ПДВ за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 повністю сплачена. Разом з цим, погашення вартості поставленого природного газу відбулось з порушенням строків, визначеними у п.6.1 договору №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017, що стало підставою для нарахування заявленою до стягнення в межах даного позову пені у сумі 17147,96 грн, 3% річних у сумі 316185,82 грн та інфляційних втрат у сумі 414662,17 грн.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши позивача, відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з постачання природного газу. Спір стосується наявності підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з простроченням зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого газу.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення 312 778,84 грн - 3% річних та 414262,54 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений сторонами договір №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 12 Господарського кодексу України передбачено, що держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є, зокрема, регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за транзитне транспортування природного газу і за природний газ, що видобувається в Україні.

Таке регулювання було визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 (Порядок №20), який діяв на час укладення договору постачання 25.10.2017 і втратив чинність з 01.01.2018.

За змістом Порядку №20 вбачається, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання з відшкодування частини витрат теплопостачальних організацій, пов`язаних з виробництвом і постачанням теплової енергії та гарячої води населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме на оплату послуг тепло-, водопостачання.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання житлових субсидій на оплату послуг із постачання теплової енергії за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (втратив чинність 01.01.2020), згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.

Зазначене свідчить про адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату теплової енергії та гарячої води.

Держава офіційно визнає неспроможність теплопостачальних організацій забезпечити своєчасні розрахунки у цій частині (залежно від рівня отриманих пільг і субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності). Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині теплопостачальними організаціями, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання правовідносин, що склалися між гарантованими постачальниками природного газу та теплопостачальними організаціями на підставі укладених між ними договорів постачання природного газу для виробництва теплової енергії.

Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами договору постачання природного газу в цій частині (щодо розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій, соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій.

Таким чином незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), застосування і чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

В огляду на вказане, господарський суд правомірно не прийняв до уваги посилання позивача на умови п.6.1 договору, відповідно до якого підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів, тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються вищевказаним.

Відшкодування коштів на пільги та субсидії здійснюється з Державного бюджету України за рахунок субвенцій за спеціальною процедурою і такі кошти не є коштами теплопостачальної організації як суб`єкта господарювання, що здійснює виробництво та постачання теплової енергії для потреб споживачів, вартість споживання якої пільговими категоріями населення компенсується коштами з державного бюджету.

Отже, у разі здійснення теплопостачальною організацією розрахунків за отриманий у гарантованого постачальника природний газ за рахунок субвенцій з державного бюджету застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого газу в порядку ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним.

Водночас підставою для стягнення з відповідача нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України та застосування до нього штрафних санкцій (пені) у погодженому у договорі поставки розмірі за порушення грошового зобов`язання, може бути наявність у відповідача, як споживача природного газу, суми основного боргу за розрахунками за отриманий від позивача природний газ, яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.

Як встановлено матеріалами справи та визнано сторонами оплату вартості отриманого за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 природного газу за листопад, грудень 2017, січень, лютий, частково березень та квітень 2018 здійснено споживачем за рахунок субвенцій з державного бюджету відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 №256.

Оплати здійснено в період з 06.02.2018 по 26.12.2018 на загальну суму 96426875,86 грн, що підтверджується банківськими виписками та узгоджується з відомостями позивача про операцій за договором №3342/1718-ТЕ-6 від 25.10.2017 по підприємству ТОВ "Бахмут-Енергія ".

З огляду на викладене, господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу, яка була сплачена відповідачем за рахунок субвенцій з державного бюджету; розрахунково 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості 96426875,86 грн становлять 312 778,84 грн та 414262,54 грн відповідно.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №903/918/19 від 16.10.2020.

Стосовно викладених в апеляційній скарзі посилань скаржника на постанови Верховного Суду у справі №916/2286/18, суд апеляційної не приймає до уваги ці доводи, оскільки відповідно до постанови №916/2286/18 судове рішення судів першої та апеляційної інстанції направлено на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення спору у справі.

У справі №925/74/19 постановою Верховного Суду від 03.03.2021 касаційна скарга АТ НАК «Нафтогаз України» залишена без задоволення, а постанова Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2020 у справі за № 925/74/19 - без змін. Суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені та 3% річних, оскільки відповідно до положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нараховані на таку заборгованість неустойка, інфляційні втрати та 3% річних підлягали списанню.

Рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 316185,82 грн та інфляційні втрати у сумі 399,63 грн не оскаржується.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 року у справі №905/1236/20 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 269, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 у справі №905/1236/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2020 року у справі №905/1236/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.03.2021р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя В.І. Пушай

Суддя Л.Ф. Чернота