АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1209/20
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Мишкіної М.А., Ярош А.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „УКР-КОМБІ-ПАК

на рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2020

у справі №916/1209/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ

до Товариства з обмеженою відповідальністю „УКР-КОМБІ-ПАК

про стягнення 90199,57 грн

ВСТАНОВИВ

У травні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" (далі ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ") звернулося до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР-КОМБІ-ПАК" (далі ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК") в якому просило стягнути з відповідач на свою користь заборгованість у загальному розмірі 90199,57 грн з яких 65 980,34 грн основний борг, 2 666,37 грн три проценти річних, 6598,04 грн штраф та 11 800,54 грн пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором, а саме несвоєчасну оплату поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.10.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 65 980,34 грн, три проценти річних у розмірі 387, 92 грн, інфляційні втрати у розмірі 993 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1569, 78 грн, в іншій частині позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 425523,94 грн, однак відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань розрахувався за поставлений товар лише частково, а саме сплатив на користь позивача 359543,60 грн. Відтак, загальна сума неоплаченого товару складає 65980,34 грн.

При цьому судом першої інстанції відхилено доводи відповідача з приводу перерахування на користь позивача грошових коштів у загальному розмірі 65 981 грн на виконання умов спірного договору, оскільки такі грошові кошти відповідно є платою за поставку товару за іншим договором, що встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2020 у справі № 916/3487/19 за участю тих самих сторін.

З приводу заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що вважає за необхідне здійснити їх перерахунок, з урахуванням проплат, які було здійснено відповідачем та згідно здійсненого судом першої інстанції розрахунку сума трьох процентів річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 387,92 грн, а інфляційних втрат 993 грн.

Щодо заявлених до стягнення пені та штрафу суд першої інстанції із посиланням на приписи ст.ст. 258, 267 ЦК України зазначив, що такі вимоги заявлені поза межами строку позовної давності, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2020 року по справі №916/1209/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав не з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, з огляду на наступне.

Так, апелянт вказує, що в оскаржуваному рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сплачені відповідачем грошові кошти у розмірі 65 981 грн є платою за поставку товару за іншим договором, що встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2020 у справі №916/3487/19. Однак, за твердженням скаржника, у зазначеному рішенні вказано, що відповідачем сплачено позивачу, загальну суму в розмірі 581 781 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, включаючи три квитанції на суму 65 981 грн, однак, не вказано що саме за іншим договором. Навпаки, як вважає апелянт, цим рішенням встановлена загальний стан взаєморозрахунків та заборгованостей між сторонами станом на 21 лютого 2020, відносно якого і винесено рішення.

За твердженням апелянта, позивач сам підтверджує, що за договором, що є предметом спору у справі, яка переглядається було перераховано, у тому числі 65 981 грн за трьома платіжними дорученнями, які складалися за замовленням від 05 листопада 2018 в якому умовою продажу вказаний договір поставки № 05/11-01 від 05 листопада 2018 року.

З огляду на викладене скаржник вважає, що позивачем було надано послуги всього на загальну суму 425 523,94 грн, які були оплачені 12-ю платіжними дорученнями на загальну суму 425 524,60 грн, а тому у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Скаржник також вважає, що заборгованість за договором № 05/11-01 від 05 листопада 2018 року була повністю сплачена, згідно доданих до відзиву фільтрованої виписки з 05.11.2018 по 20.03.2019 з АТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2020 та виписки за особливим рахунком ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" з 01.01.2019 по 31.01.2019, які додавались у додатках до відзиву, але ці докази взагалі не були досліджені судом першої інстанції, попри відповідні посилання відповідача.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №916/1209/20 за апеляційною скаргою ТОВ „УКР-КОМБІ-ПАК на рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2020 та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" в якому товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що здійснені відповідачем оплати у загальному розмірі 65 981 грн були зараховані в рахунок заборгованості за іншим договором, що встановлено у рішення суду по справі №916/3487/19 та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду вказаної справи, однак наразі в апеляційній скарзі відповідач змінив свою позицію та наразі наполягає на тому, що даним рішенням встановлений загальний стан заборгованості апелянта, що не відповідає дійсності, оскільки вказані грошові кошти зараховані за іншим договором, що було встановлено судом.

Позивач вважає, що судом першої інстанції повністю досліджені обставини спору, встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за умовами укладеного між сторонами договору щодо повної оплати вартості отриманого товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підтверджені відповідними доказами.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 05 листопада 2018 року між ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" (постачальник) та ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" (покупець) було укладено договір №05/11-01 (надалі договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити товар покупцеві, покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.2. договору, днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками відповідних накладних.

Згідно з п. 3.4. договору, перехід права власності на товар відбувається в момент отримання покупцем відповідної партії товару.

Положеннями п. 4.1. договору узгоджено умови оплати: 30% вартості товару оплачується покупцем шляхом передоплати при наданні покупцем постачальнику заявки на поставку; 70% вартості товару оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дня отримання товару.

У відповідності до п. 4.2. договору, ціни на товар, зазначені в Договорі та встановлені на момент його підписання. Сторони погоджуються, що ціни на товар, які зазначені у договорі, вказані в національній валюті України, у той же час вони визначені, виходячи із комерційного (договірного) міжбанківського курсу гривні до євро на день підписання договору, який складає 32,2 гривні за 1 євро.

У зв`язку з тим, що постачальник згідно умов договору надає покупцю можливість оплатити товар шляхом розстрочення платежу частинами 30% та 70% від вартості товару, який вказано у договорі та коливанням курсу євро до гривні. Сторони погоджуються про корегування цін на неоплачені товари, які вказані в договорі. Корегування здійснюється шляхом підписання протоколів погодження цін. Після підписання протоколу погодження цін покупець зобов`язаний оплатити вартість товару за вказаною у протоколі ціною у строк, визначений договором.

Згідно з п. 4.3. договору зобов`язання покупця з розрахунку за товар вважаються виконаними з моменту фактичного зарахування грошової суми на рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.6. договору підписанням цього договору сторони свідчать, що всі поставки товару і розрахунки відбуваються в рамках цього Договору, навіть за відсутності посилання на цей договір в первинних бухгалтерських документах.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п.7.1. договору).

Положеннями п. 7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем термінів оплати, згідно п. 4.1. даного договору більш ніж 2 банківських днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від сум заборгованості на момент оплати, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від сум заборгованості за кожен день прострочення платежу, включаючи день оплати.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 10.1. договору).

ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" на виконання умов укладеного між сторонам договору було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 425523,94 грн відповідно до видаткових накладних: КИ 00069465 від 22.11.2018 на суму 114817,22 грн, КИ 00070885 від 28.11.2018 на суму 177203,22 грн, КИ 00071832 від 30.11.2018 на суму 133503,50 грн.

ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" було оплачено поставлений позивачем товар частково на суму 359543,60 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями №41 від 06.11.2018 на суму 126543,60 грн, №79 від 04.12.2018 на суму 20000 грн, №85 від 07.12.2018 на суму 10000 грн, №101 від 21.12.2018 на суму 53000 грн., №754 від 03.01.2019 на суму 30000 грн, №72 від 15.01.2019 на суму 20000 грн, №89 від 23.01.2019 на суму 40000 грн, №108 від 11.02.2019 на суму 30000 грн, №110 від 13.02.2019 на суму 30000 грн.

Отже, загальна сума неоплаченого товару за договором складає 65980,34 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 11800,54 грн, штрафу у розмірі 6598,04 грн, інфляційних втрат на суму 3154,28 грн та трьох процентів річних на суму 2666,37 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх частково з огляду на те, що вимоги про стягнення пені та штрафу заявлено поза межами позовної давності та здійснення власного розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Так, наявними матеріалами справи, зокрема видатковими накладеними: КИ 00069465 від 22.11.2018 на суму 114817,22 грн, КИ 00070885 від 28.11.2018 на суму 177203,22 грн та КИ 00071832 від 30.11.2018 на суму 133503,50 грн, які складені та підписані обома сторонами, підтверджується поставка позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 425523,94 грн.

Поставлений товар був оплачений відповідачем частково у сумі 359543,60 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями (т.1, а.с. 67-75) та випискою по рахунку (т.1, а.с. 27-42).

Інших доказів на підтвердження погашення існуючої заборгованості відповідачем не надано, а наявні матеріали справи не містять.

Отже, загальна сума неоплаченого товару по договору №05/11-01 від 05.11.2018 складає 65980,34 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем на суму боргу 65980,34 грн було здійснено нарахування трьох процентів річних за період з 24.12.2018 по 28.04.2020 у розмірі 2666,37 грн та інфляційних втрат у розмірі 3154,28 грн.

Однак, як було вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем було здійснено оплату грошових коштів відповідно до платіжного доручення №549 від 15.03.2019 на суму 181,00 грн, платіжного доручення №547 від 14.03.02019 на суму 25800 грн та відповідно до платіжного доручення №132 від 28.02.02019 на суму 40000,00 грн, а тому заявлені до стягнення позивачем суми трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають перерахунку.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат колегія суддів встановила, що він є вірним та арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 387, 92 грн та інфляційні втрати у розмірі 993 грн.

З приводу заявлених до стягнення пені та штрафу колегія суддів зазначає таке.

Звертаючись із позовними вимогами до суду першої інстанції позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 11800,54 грн та штраф у розмірі 6598,04 грн за неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу, оскільки згідно п. 4.1. договору покупець повинен оплатити вартість кожної поставки протягом 30 календарних днів з дати поставки. Так як рахунок-фактура № КИ00074406 виписаний 05 листопада 2018, то оплата мала бути здійснена до 06.12.2018, однак із позов був поданий до суду першої інстанції 04.05.2020, тобто більш ніж через один рік після настання строку виконання зобов`язання. Таким чином , на думку відповідача, нарахування штрафу, пені є неправомірним - поза межами позовної річної давності.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Як встановлено п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так за умова укладеного між сторонами договору 70% вартості товару оплачується покупцем протягом 21 календарного дня з дня отримання товару (п. 4.1. договору). Отже строк оплати товару за видатковою накладною КИ 00069465 від 22.11.2018 настав 13.12.2018, за накладною КИ 00070885 від 28.11.2018 19.12.2018 та за накладною КИ 00071832 від 30.11.2018 21.12.2018.

Позовну заяву про стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання відповідачем грошового зобов`язання подано позивачем 30.04.2020, про що свідчить штамп відділення поштового зв`язку на поштовому конверті в якому позовна заява була направлена до суду першої інстанції, тобто з пропуском законодавчо визначено строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем у справі.

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 11800,54 грн та штрафу у розмірі 6598,04 грн у зв`язку із заявленням даних вимог поза межами строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта з приводу безпідставного неврахування судом першої інстанції оплат здійснених у відповідності до платіжних доручень від 28.02.2019 №132 на суму 40000 грн, від 14.03.2019 №547 на суму 25800 грн та від 15.03.2019 №549 на суму 181 грн з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так у провадженні Господарського суду Одеської області перебувала справа №916/3487/19 за первісним позовом ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" до ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" про стягнення з відповідача стягнення заборгованості за договором від 11.02.2019 №11/02-01 та за зустрічним позовом ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" до ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" про стягнення вартості недопоставленого товару за договором від 28.11.2018 № 28/11-01.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.02.2020 по справі №916/3487/19, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2020 первісний та зустрічний позови задоволено частково, а також проведено зустрічне зарахування сум, що підлягають стягненню, та стягнуто з ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" на користь ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" 6 168,27 грн суму основного боргу, 12 824,30 грн штрафу, 1 276,18 грн три проценти річних, 14 471,85 грн пені.

В мотивах даного рішення суд першої інстанції зазначив, ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" на виконання умов укладеного між сторонами договору від 11.02.2019 №11/02-01 було поставлено, а відповідачем отримано та частково оплачено товар. ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" сплачено ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ", з урахуванням пункту 4.9 договору від 11.02.2019, загальну суму в розмірі 581 781 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема від 28.02.2019 № 132 на суму 40 000 грн, від 14.03.2019 № 547 на суму 25 800,00 грн та від 15.03.2019 № 549 на суму 181 грн.

Відтак, судом по справі №916/3487/19 встановлено, що грошові кошти у загальному розмірі 65 981 грн, сплачені за платіжними дорученнями від 28.02.2019 №132, від 14.03.2019 №547 та від 15.03.2019 №549 враховані як оплата за укладеним між сторонами договором від 11.02.2019 №11/02-01, у той час як по справі №№916/1209/20 вимоги за позовом ґрунтуються на умовах іншого договору, а саме від 05.11.2018 за №05/11-01. З огляду на що колегія суддів вважає помилковими твердження апелянта з приводу необхідності зарахування грошових коштів у загальному розмірі 65 981 грн в рахунок оплати за договором від 05.11.2018 за №05/11-01 та відсутності заборгованості перед позивачем.

З приводу посилання апелянта на фільтровану виписку з 05.11.2018 по 20.03.2019 з АТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2020 та виписки за особливим рахунком ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" з 01.01.2019 по 31.01.2019 колегія суддів зазначає таке.

Так, у фільтрованій виписці з 05.11.2018 по 20.03.2019 з АТ КБ «ПриватБанк» від 01.06.2020 (т.1, а.с. 76) відображені здійснені відповідачем на користь позивача оплати за поставлений товар, які частково підтверджуються наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями та були враховані під час прийняття рішення, зокрема №41 від 06.11.2018, №79 від 04.12.2018, №85 від 07.12.2018, №101 від 21.12.2018, №72 від 15.01.2019, №89 від 23.01.2019, №108 від 11.02.2019, №110 від 13.02.2019.

Грошові кошти сплачені за платіжними дорученнями від 28.02.2019 №132, від 14.03.2019 №547 та від 15.03.2019 №549, як вже було зазначено вище враховані в рахунок оплати за іншим укладеним між сторонами договором від 11.02.2019 №11/02-01.

Також, в наведеній фільтрованій виписці вказано про перерахування відповідачем на користь позивача 200 000 грн за платіжним дорученням №71 від 28.11.2018. Однак, як встановлено Господарський судом Одеської області від 21.02.2020 по справі №916/3487/19, грошові кошти у розмірі 200 000 грн сплачені ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" на користь ТОВ "ЮНАЙТЕД ФОРЕСТ" є передоплатою на виконання умов договору №28/11-01 від 28.11.2018. Отже такі грошові кошти сплачено на виконання іншого договору.

Здійснена позивачем оплата товару у розмірі 30 000 грн за платіжним дорученням №754 від 03.01.2019, яка зазначена у виписці за особливим рахунком ТОВ "УКР-КОМБІ-ПАК" з 01.01.2019 по 31.01.2019 (т.1, а.с. 77) врахована судом під час розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем за договором від 05.11.2018 за №05/11-01. Інші оплати, яка вказані у даній виписці судом не можуть бути враховані в якості оплати за договором від 05.11.2018 за №05/11-01, оскільки у призначенні таких платежів вказано повернення безвідсоткової фінансової допомоги від засновника згідно договору №1 від 04.04.2017, який не є предметом спору у даній справі.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2020 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 06.10.2020 у справі №916/1209/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 25.03.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Мишкіна М.А

Суддя Ярош А.І.