ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.03.2021 Справа № 905/2116/20

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при помічнику судді Гонтарі А.Д., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь Донецької області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь Донецької області,

про стягнення 1'410' 711,19грн,

за участю представників сторін:

від позивача : не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ", м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 1' 280' 174,51грн заборгованості за теплову енергію, 72' 007,57грн інфляційних втрат, 58' 529,11грн. - 3% річних (всього 1'410' 711,19грн).

Позов обґрунтований тим, що у відповідача перед позивачем за період з січня 2018 року по жовтень 2020 року виникла заборгованість за одержану теплову енергію за договором №96 від 01.10.2005 на відпуск теплової енергії для житлового фонду.

Ухвалою господарського суду від 21.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2116/20; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

02.02.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив №80000/10010-11-193 від 29.01.2021 на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, посилаючись на порушення позивачем встановленого порядку повідомлення про введення в дію нових тарифів на оплату житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим рахунки за січень - березень 2019 підлягають перерахунку.

02.02.2021 через офіційну електронну пошту суду, а також додатково засобами поштового зв`язку через канцелярію суду 08.02.2021 від представника позивача надійшла відповідь №4 від 02.02.2021 на відзив на позовну заяву, в якій не погодився з доводами відповідача, підтримав заявлені позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №905/2116/20 до судового розгляду по суті на 04.03.2021

Ухвалою господарського суду від 15.03.2021 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.03.2021 року.

23.03.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання №28 від 23.03.2021 про розгляд справи за відсутності представника.

Представники сторін у судове засідання 25.03.2021 не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про отримання ухвали суду від 15.03.2021.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Приймаючи до уваги, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а також додержуючись принципу розумності строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін, підстави для відкладення розгляду справи по суті відсутні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

01.10.2005 між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СРЗ" (, відповідач, споживач) був укладений Договір №96 на відпуск теплової енергії для житлового фонду (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язався подавати теплоносій для житлового фонду, що знаходиться на балансі у споживача згідно з «Правилами надання послуг по центральному опаленню, забезпеченню холодною і гарячою водою і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, нормативних документів, діючих у договірній формі.

Користування тепловою енергією допускається тільки на підставі договору між постачальником та споживачем. Подача теплоносія здійснюється при готовності системи опалення до опалювального сезону і наявності оформленого двостороннього акту (п.1.3. договору).

Споживач за відпущену теплову енергію і за послуги по гарячому водозабезпеченню здійснює оплату у відповідності до встановлених тарифів. Оплата здійснюється згідно з виставленим рахунком у строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або робітникам організації споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у постачальника (п.4.1. договору в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2015).

Відповідно до п.4.2. договору у випадку зміни тарифів, нові тарифи є обов`язковими для сторін з моменту введення їх введення в дію.

Сума оплати змінюється в залежності від змін тарифів (п.4.3. договору).

Споживач зобов`язаний 1 раз на місяць направити свого представника для складання акту звірки (п.4.7. договору).

У п.6.1., п.6.2договору сторони дійшли згоди, що договір укладається строком на три роки, і діє до 01.10.2008, а в частині взаєморозрахунків до повного їх закінчення. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення договору не слідує заява від однієї із сторін про відмову від даного договору або його перегляд.

Відповідно до дислокації до договору об`єктом теплопостачання є приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" по пр.Леніна, 9 (гуртожиток).

Додатковою угодою №1 від 15.02.2012 сторони узгодили зміни реквізитів споживача.

У підтвердження факту підключення приміщення за адресою: пр.Леніна, 9, до системи централізованого опалення, суду надані акти на включення центрального опалення від 24.10.2017, 30.10.2018, 24.10.2019, 30.10.2020, а також акти контрольного зняття показників приладу обліку теплової енергії за спірні періоди.

Позивач у позові посилається на те, що у виконання умов договору споживачу поставлено гарячу воду та теплову енергію на загальну суму 1' 347' 731,78грн, за наслідками чого постачальником виставлені рахунки-фактури №№01-/01 від 31.01.2018, 02-/02 від 31.01.2018, 02-/02 від 27.02.2018, 01-/03 від 27.02.2018, 03-/01 від 30.03.2018, 03-/02 від 30.03.2018, 04-/01 від 30.04.2018, 04-/02 від 30.04.2018, 05-/01 від 30.05.2018, 10-/01 від 31.10.2018, 11-/01 від 30.11.2018, 11-/02 від 30.11.2018, 12-/01 від 31.12.2018, 12-/02 від 31.12.2018, 01-/01 від 31.01.2019, 01-/02 від 31.01.2019, 01-/01 від 28.02.2019, 02-/02 від 28.02.2019, 03-/01 від 29.03.2019, 03-/02 від 29.03.2019, 04-/01 від 30.04.2019, 04-/02 від 30.04.2019, 10-/01 від 31.10.2019, 11-/02 від 30.11.2019, 11-/01 від 30.11.2019, 12-/02 від 31.12.2019, 12-/02 від 31.12.2019, 01-/01 від 31.01.2020, 01-/02 від 31.01.2020, 02-/01 від 29.02.2020, 02-/02 від 29.02.2020, 03-/01 від 31.03.2020, 03-/02 від 31.03.2020, 04-/01 від 30.04.2020, 04-/02 від 30.04.2020, 10-/01 від 31.10.2020, 10-/02 від 30.10.2020.

Вказані рахунки отримані споживачем, про що свідчать відповідні відмітки на рахунках.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки відповідачем здійснено часткову оплату договірних послуг на загальну суму 67' 557,27грн.

Позивач повідомляв відповідача про зміну тарифів листами: №61.3.2.3-11743-61.32.3.6.1 від 27.02.2019 з датою введення в дію тарифів з 15.02.2019, №3112/04 від липня 2016 з датою введення в дію тарифів з 01.07.2016, №1407/04 від 16.01.2018 з датою введення в дію тарифів з 15.01.2018.

Позивач звертався до відповідача із претензіями №369/04 від 20.08.2019, №180/04 від 21.02.2020, у яких вимагав сплатити суму заборгованості за договором. У відповіді №80000/10010-11-1812 від 05.09.2019 посилаючись на скрутне фінансове становище відповідач повідомив про намір погасити заборгованість поступово до кінця поточного року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг за договором, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення 1' 280' 174,51грн заборгованості за теплову енергію, 72' 007,57грн інфляційних втрат, 58' 529,11грн 3% річних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.509 ЦК України, ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 ЦК України, ст.174 ГК України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до п.п.4, 14 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією відповідно до типових договорів, форми яких затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

За змістом статей 24, 25 Закону України "Про теплопостачання", п.4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, договір на теплопостачання укладається між теплопостачальною організацією та споживачем.

Пунктом 3 Правил користування тепловою енергією передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно із статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Як вже зазначалося, за умовами п.1.1. договору постачальник зобов`язався подавати теплоносій для житлового фонду, що знаходиться на балансі у споживача згідно з «Правилами надання послуг по центральному опаленню, забезпеченню холодною і гарячою водою і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, нормативних документів, діючих у договірній формі.

Факт підключення до системи централізованого опалення приміщення, розташованого за адресою: пр.Леніна, 9 (гуртожиток Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" і приміщення), підтверджується відповідними актами на включення центрального опалення від 24.10.2017, 30.10.2018, 24.10.2019, 30.10.2020.

Як свідчать матеріали справи, листами №61.3.2.3-11743-61.32.3.6.1 від 27.02.2019, №3112/04 від 25.07.2016, №1407/04 від 16.01.2018 позивач повідомив відповідача про введення в дію з 15.02.2019, з 01.07.2016, з 15.01.2018 нових тарифів на теплову енергію та послуги з централізованого постачання гарячої води для населення.

Однак, за твердженням відповідача, позивачем порушено встановлений законодавством строк повідомлення споживачів про зміну тарифів щодо вартості житлово-комунальних послуг, з огляду на що вважає, що позивач повинен здійснити перерахунок за період січень 2018, лютий-березень 2019. Позиція мотивована положеннями ст.32 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV згідно з якими у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Судом відхиляються заперечення відповідача, викладені у відзиві, з огляду на наступне.

Законом України №2189-VIII від 09.11.2017 визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV з дня введення в дію цього Закону, крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом. Закон України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VIII від 09.11.2017 набрав чинності 10.12.2017.

Частиною 6 ст. 32 Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 №1875-IV передбачено, що у разі зміни цін/тарифів на житлово-комунальні послуги виконавець/виробник не менше ніж за 15 днів до введення їх у дію повідомляє про це споживачів з посиланням на рішення відповідних органів.

Згідно з положеннями ст.8 Закону України №2189-VIII від 09.11.2017 виконавець комунальної послуги зобов`язаний інформувати споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства; інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства; у разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Відповідно до п.2.3. "Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад", затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 №390, інформація щодо тарифів доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності), на інформаційних стендах в абонентських відділах суб`єктів господарювання та, за необхідності, шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги.

Суб`єкт господарювання може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення на інформаційних стендах в абонентських відділах суб`єктів господарювання та інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. При цьому за допомогою інших способів, передбачених в абзаці п`ятому цього пункту, суб`єкт господарювання повідомляє споживачів про намір зміни тарифів на відповідні комунальні послуги та обов`язково вказує на джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач.

Суб`єкт господарювання додатково може також доводити до відома споживачів інформацію про намір зміни тарифів за допомогою радіо, телебачення та способу, визначеного статутом територіальної громади. Вибір та використання додаткових способів доведення до споживачів інформації про намір зміни тарифів здійснюються за бажанням суб`єкта господарювання.

Вказаний наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 №390 втратив чинність 01.05.2019 на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №130 від 05.06.2018, приписи п.п.5, 6 якого відносно порядку доведення інформації щодо тарифів до відома споживачів аналогічні вказаному вище Порядку, затвердженого від 30.07.2012 №390. Крім того відзначено, що способи доведення до відома споживачів інформації не обмежуються передбаченими цим Порядком.

Постанова НКРЕКП 28.12.2017 № 1522 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення ККП Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», якою введені в дію нові тарифи на теплову енергію та послугу з централізованого постачання гарячої води для населення, про що повідомлявся відповідач також листом №1407/04 від 16.01.2018, офіційно опублікована в газеті „Урядовий кур`єр" 30.12.2017 за №247 та міститься у відкритій Інтернет.

Судом також встановлено, що рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №39, яким встановлені нові тарифи, що введені в дію з 15.02.2019, опубліковано 30.01.2019 на офіційному сайті Маріупольської міської ради та на офіційному сайті позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що інформація щодо нових тарифів у спірні періоди січень 2018, лютий-березень 2019 була доведена до відома споживачів у порядок та спосіб, який встановлений приписами законодавства.

Відповідно до спірних рахунків-фактур позивач поставив відповідачу в періоди січень - травень 2018, жовтень 2018 - квітень 2019, жовтень 2019 - квітень 2020, жовтень 2020 гарячу воду та теплову енергію на загальну суму 1' 347' 731,78грн.

Статтею 530 ЦК України визначено, що у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За змістом п. 37 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 №830, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Відповідно до п. 38 вказаних Правил, споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Так, відповідно до п.4.1. договору в редакції Додаткової угоди №2 від 01.09.2015 торони дійшли згоди, що споживач за відпущену теплову енергію і за послуги по гарячому водо забезпеченню здійснює оплату у відповідності до встановлених тарифів. Оплата здійснюється згідно з виставленим рахунком у строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або робітникам організації споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у постачальника.

Визначення поняття "банківський день" наявне у п.п.6 п.4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

Тобто, банківський день - це частина робочого дня, протягом якої приймаються документи на переказ. Дні визначаються для банків робочими за правилами, встановленими відповідною постановою Національного банку України.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Всі наявні в матеріалах справи рахунки були отримані представниками відповідача, про що свідчить відповідний підпис.

Враховуючи викладене та обумовлені сторонами строки оплати, а також приймаючи до уваги зазначені на рахунках дати їх отримання:

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №01-/01 від 31.01.2018 на суму 26' 740,41грн та №02-/02 від 31.01.2018 на суму 66646,49грн, які отримані 09.02.2018, мали бути виконані до 16.02.2018, а з 17.02.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №02-/02 від 27.02.2018 на суму 56871,90грн та №01-/03 від 27.02.2018 на суму 20354,14грн, які отримані 13.03.2018, мали бути виконані до 20.03.2018, а з 21.03.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №03-/01 від 30.03.2018 на суму 25104,17грн та №03-/02 від 30.03.2018 на суму 57968,16грн, які отримані 10.04.2018, мали бути виконані до 17.04.2018, а з 18.04.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №04-/01 від 30.04.2018 на суму 14857,57грн та №04-/02 від 30.04.2018 на суму 19024,29грн, які отримані 08.05.2018, мали бути виконані до 16.05.2018, а з 17.05.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води за спірним рахунком №05-/01 від 30.05.2018 на суму 11' 856,78грн, що отриманий 15.06.2018, мали бути виконані до 22.06.2018, а з 23.06.2017 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати теплової енергії за спірним рахунком №10-/01 від 31.10.2018 на суму 1916,86грн, що отриманий 13.11.2018, мали бути виконані до 20.11.2018, а з 21.11.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №11-/01 від 30.11.2018 на суму 41' 108,07грн, №11-/02 від 30.11.2018 на суму 15003,95грн, що отримані 11.12.2018, мали бути виконані до 18.12.2018; а з 19.12.2018 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №12-/01 від 31.12.2018 на суму 12051,76грн, №12-/02 від 31.12.2018 на суму 55295,13грн, що отримані 21.01.2019, мали бути виконані до 28.01.2019, а з 29.01.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №01-/01 від 31.01.2019 на суму 29614,95грн, №01-/02 від 31.01.2019 на суму 75324,22грн, що отримані 13.02.2019, мали бути виконані до 20.02.2019, а з 21.02.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №03-/01 від 29.03.2019 на суму 32804,20грн, №03-/02 від 29.03.2019 на суму 62269,13грн, що отримані 22.04.2019, мали бути виконані до 02.05.2019, а з 03.05.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №04-/01 від 30.04.2019 на суму 25627,02грн, №04-/02 від 30.04.2019 на суму 30206,80грн, що отримані 14.05.2019, мали бути виконані до 21.05.2019, а з 22.05.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води за спірним рахунком №10-/01 від 31.10.2019 на суму 11255,40грн, що отриманий 11.12.2019, мали бути виконані до 18.12.2019, а з 19.12.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №11-/02 від 30.11.2019 на суму 24627,20грн, №11-/01 від 30.11.2019 на суму 74393,88грн, що отримані 11.12.2019, мали бути виконані до 18.12.2019, а з 19.12.2019 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №12-/02 від 31.12.2019 на суму 24449,23грн, №12-/02 від 31.12.2019 на суму 54662,42грн, що отримані 13.01.2020, мали бути виконані до 20.01.2020, а з 21.01.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №01-/01 від 31.01.2020 на суму 43076,62грн, №01-/02 від 31.01.2020 на суму 79009,57грн, що отримані 12.02.2020, мали бути виконані до 19.02.2020, а з 20.02.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №02-/01 від 29.02.2020 на суму 66488,62грн, №02-/02 від 29.02.2020 на суму 36364,86грн , що отримані 11.03.2020, мали бути виконані до 18.03.2020, а з 19.03.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №03-/01 від 31.03.2020 на суму 25388,37грн, №03-/02 від 31.03.2020 на суму 51677,24грн, що отримані 15.04.2020, мали бути виконані до 23.04.2020, а з 24.04.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №04-/01 від 30.04.2020 на суму 25220,79грн, №04-/02 від 30.04.2020 на суму 43686,10грн, що отримані 13.07.2020, мали бути виконані до 20.07.2020, а з 21.07.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання;

- зобов`язання з оплати гарячої води та теплової енергії за спірними рахунками №10-/01 від 31.10.2020 на суму 481,00грн, №10-/02 від 31.10.2020 на суму 14151,09грн, що отримані 12.11.2020, мали бути виконані до 19.11.2020, а з 20.11.2020 почалося прострочення виконання зобов`язання.

Спірні рахунки на оплату гарячої води та теплової енергії №01-/01 від 28.02.2019 на суму 63016,53грн, №02-/02 від 28.02.2019 на суму 29109,86грн не містять відомостей щодо дати їх отримання відповідачем. Водночас, матеріали справи містять акт звіряння взаєморозрахунків № від 07.10.2020 за спірним договором, підписаний головний бухгалтером відповідача та скріплений печаткою підприємства, за яким заборгованість станом на 30.09.2020 за спірним договором становить 1' 265' 542,42грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019р. у справі №916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Особа, що підписала акт звіряння зі сторони відповідача, за посадою є уповноваженою на це особою, оскільки відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства, ведуть бухгалтерський облік на підприємстві та організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Судом враховано, що підписання вказаного акту свідчить про визнання відповідачем наявності заборгованості по розрахункам за отримані послуги станом на 30.09.2020, яка сформована з урахуванням рахунків №01-/01 від 28.02.2019, №02-/02 від 28.02.2019.

За висновками суду, станом на час звернення з позовом вже почалося прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов`язання щодо здійснення повного розрахунку.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, яка кореспондується зі ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки відповідачем здійснено часткову оплату договірних послуг на загальну суму 67' 557,27грн:

- 31.10.2018: на суму 26740,41грн - за рахунок №01-/01 від 31.01.2018; на суму 34900,00грн - за рахунок №02-/02 від 31.01.2018;

- 18.01.2019 на суму 4000,00грн - за рахунок №02-/02 від 31.01.2018 та на суму 1916,86грн - за рахунок №10-/01 від 31.10.2018.

Згідно зі ст.ст.76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказів повної оплати поставленої гарячої води та теплової енергії матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, оскільки розмір боргу у заявленому розмірі не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 1' 280' 174,51грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача 72' 007,57грн інфляційних втрат та 58' 529,11грн - 3% річних.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, заявлені до стягнення 58' 529,11грн 3% річних нараховані позивачем наступним чином:

- на суму заборгованості 93386,90грн за рахунками-фактурами від 31.01.2018, з урахуванням часткових оплат, - за період з 10.02.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 77226,04грн за рахунками-фактурами від 27.02.2018 - за період з 10.03.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 83072,33грн за рахунками-фактурами від 30.03.2018 - за період з 10.04.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 33881,86грн за рахунками-фактурами від 30.04.2018 - за період з 10.05.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 11856,78грн за рахунками-фактурами від 30.05.2018 - за період з 10.06.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 1916,86грн за рахунком-фактурою від 31.10.2018 - за період з 10.11.2018 по 17.01.2019;

- на суму заборгованості 56112,02грн за рахунками-фактурами від 30.11.2018 - за період з 10.12.2018 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 67346,89грн за рахунками-фактурами від 31.12.2018 - за період з 10.01.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 104966,17грн за рахунками-фактурами від 31.01.2019 - за період з 10.02.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 92126,39грн за рахунками-фактурами від 28.02.2019 - за період з 10.03.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 95073,33грн за рахунками-фактурами від 29.03.2019 - за період з 10.04.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 55833,82грн за рахунками-фактурами від 30.04.2019 - за період з 10.05.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 11255,40грн за рахунком-фактурою від 31.10.2019 - за період з 10.11.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 99021,08грн за рахунками-фактурами від 30.11.2019 - за період з 10.12.2019 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 79111,65грн за рахунками-фактурами від 31.12.2019 - за період з 10.01.2020 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 122086,19грн за рахунками-фактурами від 31.01.2020 - за період з 10.02.2020 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 102853,48грн за рахунками-фактурами від 29.02.2020 - за період з 10.03.2020 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 77065,61грн за рахунками-фактурами від 31.03.2020 - за період з 10.04.2020 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 68906,89грн за рахунками-фактурами від 30.04.2020 - за період з 10.05.2020 по 01.12.2020;

- на суму заборгованості 14632,09грн за рахунками-фактурами від 30.10.2020 - за період з 10.11.2020 по 01.12.2020.

Враховуючи викладені вище висновки щодо початку прострочення виконання зобов`язань, судом встановлено, що позивачем невірно визначений початок нарахування 3% річних на заборгованість:

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.01.2018 починаючи з 10.02.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 17.02.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 27.02.2018 починаючи з 10.03.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 21.03.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.03.2018 починаючи з 10.04.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 18.04.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.04.2018 починаючи з 10.05.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 17.05.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.05.2018 починаючи з 10.06.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 23.06.2018;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою від 31.10.2018 починаючи з 10.11.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 21.11.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.11.2018 починаючи з 10.12.2018, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 19.12.2018;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.12.2018 починаючи з 10.01.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 29.01.2019;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.01.2019 починаючи з 10.02.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 21.02.2019;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 29.03.2018 починаючи з 10.04.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 03.05.2019;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.04.2019 починаючи з 10.05.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 22.05.2019;

- на суму заборгованості за рахунком-фактурою від 31.10.2019 починаючи з 10.11.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 19.12.2019;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.11.2019 починаючи з 10.12.2019, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 19.12.2019;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.12.2019 починаючи з 10.01.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 21.01.2020;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.01.2020 починаючи з 10.02.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 20.02.2020;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 29.02.2020 починаючи з 10.03.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 19.03.2020;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 31.03.2020 починаючи з 10.04.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 24.04.2020;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.04.2020 починаючи з 10.05.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 21.07.2020;

- на суму заборгованості за рахунками-фактурами від 30.10.2020 починаючи з 10.11.2020, в той час як правомірним є нарахування починаючи з 20.11.2020.

Щодо розрахунку 3% річних на суму заборгованості 92126,39грн за рахунками-фактурами №№01-/01 від 28.02.2019, 02-/02 від 28.02.2019, який здійснений позивачем за період з 10.03.2019 по 01.12.2020, суд зазначає наступне.

Суд відзначає, що у даному випадку для перевірки обґрунтованості розрахунку суду належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання.

Як вже зазначалося, п.4.1. договору в редакції Додаткової угоди №2 від 01.09.2015 сторони визначили, що оплата здійснюється згідно з виставленим рахунком у строк, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вручається постачальником під підпис уповноваженій особі або робітникам організації споживача. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний самостійно отримати рахунок у постачальника.

Розрахунок позивача прострочення платежу з 10 числа місяця наступного за розрахунковим суд оцінює критично, оскільки умови договору пов`язують строк оплати з певною подією - отриманням рахунку. Тобто, саме на позивача покладається обов`язок довести дату отримання рахунку відповідачем. У даному випадку спірні рахунки №01-/01 від 28.02.2019 на суму 63016,53грн та №02-/02 від 28.02.2019 на суму 29109,86грн та інші матеріали справи не містять відомостей щодо дати їх отримання відповідачем, відтак позивачем не доведено виникнення у відповідача прострочення оплати за вказаними рахунками саме з 10.03.2019.

Рахунок-фактура у спірних правовідносинах є документом, який містить крім платіжних реквізитів суму до сплату, яка змінюється кожний період в залежності від показників приборів обліку та тарифів на послуги. Відтак, відповідач повинен бути обізнаний з нарахованою сумою до сплати.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують обґрунтованість розрахунку 3% річних за рахунками від 28.02.2019, в свою чергу суд позбавлений можливості самостійно визначити правомірний період в межах обраного позивачем, а тому вимоги в частині стягнення 3% річних на заборгованість за рахунками №01-/01 від 28.02.2019, №02-/02 від 28.02.2019 не підлягають задоволенню через необґрунтованість розрахунку.

З урахуванням висновків суду, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок 3% річних в межах обраних позивачем періодів нарахування, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають 3% річних у загальному розмірі 52' 101,84грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 72' 007,57грн, суд зазначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 20.11.2020 по справі №910/13071/19, зокрема, зазначив, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.

Вказаною постановою роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Заявлені до стягнення інфляційні втрати нараховані позивачем на суму заборгованості за спірними рахунками-фактурами - із застосуванням індексів інфляції з січня 2018 по жовтень 2020.

Судом встановлено, що позивачем невірно здійснені нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю, а саме:

- неправомірно застосовано індекс інфляції за лютий на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, у той час як заборгованість за вказаними рахунками за висновками суду виникла лише з 17.02.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за березень 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 27.02.2018 за висновками суду виникла лише з 21.03.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за квітень 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 30.03.2018 за висновками суду виникла лише з 18.04.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за травень 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 30.04.2018 за висновками суду виникла лише з 17.05.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за червень 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 30.05.2018 за висновками суду виникла лише з 23.06.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за листопад 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 31.10.2018 за висновками суду виникла лише з 21.11.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за грудень 2018 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 30.11.2018 за висновками суду виникла лише з 19.12.2018;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, у той час як заборгованість за рахунками від 31.12.2018 за висновками суду виникла лише з 29.01.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за лютий 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 31.01.2019 за висновками суду виникла лише з 21.02.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за квітень 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 29.03.2019 за висновками суду виникла лише з 03.05.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за травень 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 30.04.2019 за висновками суду виникла лише з 22.05.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за листопад 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 31.10.2019 за висновками суду виникла лише з 19.12.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за грудень 2019 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 30.11.2019 за висновками суду виникла лише з 19.12.2019;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за січень 2020 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, у той час як заборгованість за рахунками від 31.12.2019 виникла за висновками суду лише з 21.01.2020;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за лютий 2020 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, у той час як заборгованість за рахунками від 31.01.2020 виникла за висновками суду лише з 20.02.2020;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за березень 2020 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, у той час як заборгованість за рахунками від 29.02.2020 виникла за висновками суду лише з 19.03.2020;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за квітень 2020 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, у той час як заборгованість за рахунками від 31.03.2020 виникла за висновками суду лише з 24.04.2020;

- неправомірно застосовано індекс інфляції за травень-липень 2020 на суму боргу за рахунками-фактурами від 31.01.2018, від 27.02.2018, від 30.03.2018, від 30.04.2018, від 30.05.2018, від 31.10.2018, від 30.11.2018, від 31.12.2018, від 31.01.2019, від 29.03.2019, від 30.04.2019, від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, у той час як заборгованість за рахунками від 30.04.2020 виникла за висновками суду лише з 21.07.2020.

Крім того, враховуючи викладені вище висновки суду щодо недоведеності правомірності заявленого періоду нарахування 3% річних за рахунками №01-/01 від 28.02.2019, №02-/02 від 28.02.2019, суд з аналогічних мотивів вважає розрахунок інфляційних за вказаними рахунками необгрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, здійснивши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" власний розрахунок інфляційних в межах обраних позивачем періодів, судом встановлено, що обґрунтованими та належними до стягнення є інфляційні у загальному розмірі 60' 812,07грн.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються у даному разі на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд,

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" м.Маріуполь до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" м.Маріуполь про стягнення 1'410' 711,19грн - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" (87510, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Луніна, 2; ) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1; ) заборгованість за теплову енергію у розмірі 1' 280' 174,51грн - на р/р НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ" м.Київ, ; 60' 812,07грн інфляційних втрат, 52' 101,84грн 3% річних, судовий збір у розмірі 20' 896,33грн - на р/р НОМЕР_2 в АТ "Укрексімбанк", м.Київ, .

В частині стягнення 3% річних у розмірі 6'427,27грн, інфляційних втрат у розмірі 11'195,50грн - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 ГПК України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У судовому засіданні 25.03.2021 підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2021.

Суддя Ю.В. Макарова