ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22 березня 2021 року м.Харків Справа № 913/134/21

Провадження №13/913/134/21

Господарський суд Луганської області у складі судді Яреська Б.В., розглянувши матеріали позовної заяви від 11.03.2021 №01-31/88

Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» (93400 вул. Науки, 5 м. Сєвєродонецьк Луганської області)

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (93400, Луганська область, м. Ссвсродонецьк. вул. Єгорова. 22)

про визнання незаконною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.03.2021 року на адресу позивача надійшла постанова заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про заміну сторони виконавчого провадження від 25.02.2021 року №50547649 з виконання наказу Господарського суду Луганської області по справі №922/2274/15 виданого 30.06.2015 року про стягнення з Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація» на користь ТОВ «Ватфарм» боргу у сумі 482622,91 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватфарм» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просило замінити боржника у виконавчому провадженні №50547649, яке приєднане до зведеного виконавчого провадження №53577514 з примусового виконання наказу виданого 30.06.2015 року Господарським судом Луганської області у справі №922/2274/15 з Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація» ідентифікаційний код 01975442 на двох боржників: Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація», як основного боржника, та Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ», як субсидіарного. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.12.2020 року вказана заява ТОВ «Ватфарм» задоволена, замінено боржника у справі №922/2274/15 - комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація» на двох боржників: Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація», як основного боржника, та Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ», як субсидіарного. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 року.

Відповідач прийняв постанову про заміну сторони виконавчого провадження 25.02.2021 року №50547649, якою замінив боржника Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація» () на боржника Комунальне підприємство «Луганська обласна «Фармація Північ» (), чим порушив права та законні інтереси позивача, зобов`язавши останнього таким чином фактично самостійно виконувати рішення Господарського суду Луганської області від 15.06.2015 року по справі №922/2274/15 про виплату на користь ТОВ «Ватфарм» боргу у сумі 482622,91 грн.

У зв`язку з чим позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про заміну сторони виконавчого провадження від 25.02.2021 року №50547649; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)на користь Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» судовий збір в розмірі 2270 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 р. позовну заяву передано на розгляд судді Яресько Б.В.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Приписами ч.1 ст.45 ГПК України передбачено, що Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В той же час, частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Приписами ч.1 ст.326 ГПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Згідно ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Нормою ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, приписами ч.3 вказаної статті передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Також суд звертає увагу на те, що Позивач в позовній заяві посилається на норми ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», котрими визначено порядок оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 340 ГПК України встановлено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Нормою ч.1 ст.343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч.2,3 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновків про те, що Позивачем при зверненні із даною позовною заявою до господарського суду обрано не передбачений законом спосіб захисту порушеного права, оскільки дана позовна заява за своєю суттю є скаргою на рішення, дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права Позивача є подання до Господарського суду Луганської області скарги на рішення, дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби в межах провадження у справі №922/2274/15 в порядку, визначеному розділом VI ГПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ», або до органу державної виконавчої служби скарги в порядку, визначеному ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновків про наявність правових підстав до відмови у відкритті провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною та скасування постанови, оскільки подана позовна заява не підлягає до розгляду за правилами господарського судочинства у запропонованому Позивачем порядку, а тому у відкритті провадження у справі належить відмовити.

Згідно ч.6 ст.175 ГПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює Позивачу, що, з врахуванням наведених в мотивувальній частині ухвали мотивів заявлені Позивачем вимоги підлягають розгляду Господарським судом Луганської області шляхом подання скарги на рішення, дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби в межах провадження у справі №922/2274/15 в порядку, визначеному розділом VI ГПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ», або органом державної виконавчої служби скарги в порядку, визначеному ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищенаведене, ст.ст.4, 12, 20, 45, 175, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом за позовом Комунального підприємства «Луганська обласна «Фармація Північ» до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали підписано 22.03.2021 р.

Суддя Б.В.Яресько