ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4855/17

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Вечірка І.О.,

при секретарі судового засідання: Колесник Д.А.

за участю представників сторін:

від арбітражного керуючого: Проскурін Дмитро Олександрович, посвідчення №380 від 27.02.2013 р., арбітражний керуючий;

від Покровської міської ради: Маглиш Андрій Сергійович, довіреність №3722/0/2-20/25 від 30.12.2020 р., заступник міського голови;

від Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області: Маглиш Андрій Сергійович, довіреність №3722/0/2-20/25 від 30.12.2020 р., заступник міського голови;

від Покровської міської ради: Хомік Олексій Васильович, довіреність №3723/0/2-20/25 від 30.12.2020 р., начальник юридичного відділу;

від Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області: Хомік Олексій Васильович, довіреність №3723/0/2-20/25 від 30.12.2020 р., начальник юридичного відділу;

від АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз": Шабатура Юлія Ігорівна, довіреність №007.1Др-36-0121 від 25.01.2021 р., адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Проскуріна Дмитра Олександровича на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі №904/4855/17 (суддя Камша Н.М. )

за заявою №01-21/127 від 13.11.2019 ліквідатора Проскуріна Д.О. про покладення субсидіарної відповідальності солідарно на власника банкрута та його орган управління майном

за заявою Дочірньої компанії "ГАЗ УКРАЇНИ" Національної акціонерної компанії "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м.Київ

до боржника Орджонікідзевського міського комунального підприємства "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО", Дніпропетровська область, місто Орджонікідзе

про визнання банкрутом,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі № 904/4855/17 в задоволенні заяви ліквідатора ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" арбітражного керуючого Проскуріна Д.О. від 13.11.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності на Покровську міську раду Дніпропетровської області та Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області за зобов`язаннями підприємства та стягнення із них солідарно 135 293 969, 89 грн. - відмовлено.

Ухвала мотивована відсутністю підстав для задоволення заяви ліквідатора, недоведеністю наявними у справі доказами вини органів місцевого самоврядування у банкрутстві боржника.

Не погодившись з ухвалою суду, арбітражний керуючий Проскурін Дмитро Олександрович оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції порушує права конкурсних кредиторів банкрута та прийнята господарським судом Дніпропетровської області внаслідок неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, неповного з`ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, в їх сукупності, неналежної їх юридичної оцінки, а тому не може бути визнана законною та обґрунтованою в розумінні статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник спростовує висновки суду першої інстанції про те, що не підлягали включенню до ліквідаційної маси, а тому і реалізації в ліквідаційній процедурі, об`єкти комунальної інфраструктури, які у разі банкрутства підлягали передачі територіальній громаді. Вважає, що такі доводи суду суперечать змісту частини 7 статті 61, статті 62 Кодексу України з процедур банкрутства.

Апелянт зауважує на те, що не ґрунтуються на положеннях закону інші помилкові висновки суду, а саме, що:

- "неможливо однозначно стверджувати, що все майно, яке перебувало у його господарському віданні, могло бути реалізовано в ході здійснення ліквідаційної процедури, оскільки воно є об`єктами комунальної інфраструктури міста";

- "аналіз рішень міської ради за період з 14.10.2014 по 27.10.2017, зокрема, щодо складу майна банкрута, що відчужувалось, свідчить про те, що це майно є об`єктами комунальної інфраструктури і, у випаду банкрутства боржника, не підлягало б продажу, а мало бути передано до комунальної власності територіальної громади міста згідно з вимогами ч.7 ст.61 Кодексу України з npoцедур банкрутства";

- "майно, яке частково передано управлінню житлово-комунального господарства, іншим комунальним підприємствам міста для подальшого використання, є об`єктами комунальної інфраструктури, тому з урахуванням вимог ч. 7 ст.61 Кодексу про банкрутство не могло бути включено до ліквідаційної маси банкрута".

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що вилучене у боржника за рішеннями власника (міської ради) майно або майно, яке перебувало на балансі боржника, належало до комунальної інфраструктури міста, тобто суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, "що з місцевого бюджету м. Орджонікідзе (нині м. Покров) виділялись значні кошти на підтримання діяльності цього комунального підприємства, зокрема, за 2014-2016 p.p. сума виділених бюджетних асигнувань становила понад 9.3 млн. грн., що не може бути підтвердженням того, що орган місцевого самоврядування вживав заходи, спрямовані на доведення боржника до банкрутства", апелянт зазначає, що покладання субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) боржника або інших осіб, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, у разі недостатності майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів, згідно ч.1 ст. 619 Цивільного кодексу України та ч.2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства не ставиться в залежність від надання чи ненадання вказаними особами фінансової допомоги боржнику, заявлення чи не заявлення наданої суми наданої фінансової допомоги до відшкодування в межах справи про банкрутство, скаржник посилається на необхідність вчинення керівником боржника, власником майна боржника, засновником відповідних дій, передбачених ст. 211 Господарського кодексу України, ст. 5, ч.5 ст.11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ч.ч.І-З ст. 4, ч.6 ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства.

Вважає, що наведені норми права не були враховані судом першої інстанції при вирішенні по суті заяви ліквідатора №01-21/127 від 13.11.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності солідарно на власника банкрута та його орган управління майном.

Також, апелянт вказує, що суд не спростував висновок Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, викладений у листі №04.1-65/5225 від 05.12.2019 року про наявність ознак навмисного погіршення фінансово- господарського стану та доведення до банкрутства боржника.

Наголошує, що розмір наданої міською радою фінансової допомоги боржнику на протязі 2014-2016 року є критично низьким і неспівмірним із зростанням в цей же період розміру кредиторської заборгованості підприємства (з 47402 тис.грн. на початку 2014 року до 95552 тис.грн. на кінець 2016 року), на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що кошти, що надходили від продажу цього майна боржником, направлялись на погашення вимог кредиторів, зокрема, на погашення заборгованості по заробітній' платі, по податках і зборах, обов`язкових платежах, оскільки відповідні докази цього в матеріалах справи відсутні, накопичення боргів по заробітній платі, по податках і зборах, обов`язкових платежах є наслідком діяльності керівника підприємства, якого призначав на посаду міський голова і якому директор, як одноособовий виконавчий орган комунального підприємства, підпорядкований, підзвітний і підконтрольний.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції, що "майно, яке частково передано управлінню житлово-комунального господарства, іншим комунальним підприємствам міста для подальшого використання, є об`єктами комунальної інфраструктури, тому з урахуванням вимог ч.7 ст.61 Кодексу про банкрутство не могло бути включено до ліквідаційної маси банкрута", не ґрунтується на положеннях закону та фактичних обставинах справи, підтверджених письмовими доказами.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що своїми рішеннями Орджонікідзевська (Покровська) міська рада, всупереч вимогам ст.ст. 23, 24, 66, 78, 133, 135, 136 Господарського кодексу України, незаконно (оскільки вилучення майна власником за нормами Кодексу можливо лише з оперативного управління і виключно у комунального некомерційного підприємства) вилучала з господарського відання ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" основні виробничі фонди та оборотні засоби, з подальшим їх переданням на баланс підконтрольних установ та комунальних підприємств, тим самим унеможлививши задоволення вимог кредиторів підприємства, розмір яких на той час складав понад 96 млн.грн.

Зазначаючи у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали: "не спростовуючи висновку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.12.2019 року про наявність ознак доведення до банкрутства боржника, з поданих доказів неможливо зробити однозначного висновку стосовно вини органів місцевого самоврядування Покровської міської ради та виконкому Покровської міської ради в доведенні до банкрутства боржника", суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.03.2020 року по справі №902/318/16, що є порушенням вимог ст.ст. 11, 236 Господарського процесуального кодексу України.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали сам вказує на те, що особа, яку притягують до субсидіарної відповідальності, повинна довести відсутність своєї вини, однак не зазначає яким чином і якими доказами міська рада довела відсутність своєї вини (свою непричетність ) у доведенні ОМПК "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" до банкрутства і неможливості найбільш повного задоволення вимог кредиторів.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі №904/4855/17 і ухвалити нове рішення за результатами розгляду заяви ліквідатора №01-21/127 від 13.11.2019 року про покладення субсидіарної відповідальності солідарно на власника банкрута та його орган управління майном.

Покласти субсидіарну відповідальність на власника Орджонікідзевського міського комунального підприємства "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" - Покровську міську раду Дніпропетровської області та його орган управління майном - Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області за зобов`язаннями підприємства у зв`язку із банкрутством останнього з їх вини та недостатністю майна банкрута для задоволення вимог кредиторів.

Стягнути солідарно з Покровської міської ради Дніпропетровської області та з Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області на користь Орджонікідзевського міського комунального підприємства "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" грошові кошти в розмірі 135 293 969,89 грн.

Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" подано пояснення до апеляційної скарги ліквідатора, в якому вказаний кредитор підтримує апеляційну скаргу, вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку спірним правовідносинам та невірно застосував норми матеріального права, відмовивши у покладені на власника боржника та орган, уповноважений здійснювати управління майном, субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника через доведення його до банкрутства.

Вважає, що наявні у справі докази, а саме:

- висновок Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності за підсумками роботи боржника у 2014-2017 роках, наявність ознак навмисного погіршення фінансово-господарського стану та доведення до банкрутства;

- здійснений ліквідатором боржника - арбітражним керуючим Проскуріним Д.О. аналіз фінансового становища ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" від 17.10.2019 року;

- встановлені під час провадження у справі про банкрутство обставини, що підтверджують, що за рішенням власника боржника ліквідні майнові активи, що належали боржникові на праві господарського відання і підлягали включенню до ліквідаційної маси, були або реалізовані, або вилучені та передані на баланс інших юридичних осіб, підтверджують, що саме міська рада вичиняла дії, що привели до припинення статутної діяльності підприємства та унеможливили задоволення вимог кредиторів ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО".

Просить апеляційну скаргу ліквідатора Проскуріна Д.О. задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі №904/4855/17 та постановити нову ухвалу, якою: заяву ліквідатора КП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" - арбітражного керуючого Проскуріна Д.О. задовольнити. Покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями КП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" солідарно на власника боржника - Покровську міську раду Дніпропетровської області та його орган управління майном - Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області. Стягнути солідарно з Покровської міської ради Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Покровської міської ради на користь КП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" кошти у сумі 135 293 969,89 грн.

Покровська міська рада Дніпропетровської області подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції ухвалена у відповідності до вимог чинного законодавства України, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Просить ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі №904/4855/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу ліквідатора ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" арбітражного керуючого Проскуріна Д.О. залишити без задоволення.

Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області та АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" відзиви на апеляційну скаргу не надали. В судовому засіданні повноважні представники зазначених осіб надали пояснення по апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що з 2002 року майновий комплекс підприємства "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" передано з обласної власності у власність Орджонікідзевської міської ради (том 9 а.с.141-143).

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2018 року ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Проскуріна Д.О.

Ліквідатором здійснено аналіз фінансового становища банкрута (том 7 а.с.23-54), за наслідками якого встановлено наступне:

Підприємство тривалий час своєчасно не розраховувалось із кредиторами, нарощувало кредиторську заборгованість, не вживало належних і необхідних заходів для стягнення дебіторської заборгованості, збільшувало збитки, не вживало заходів, пов`язаних із покращенням свого фінансового стану та виходу із кризи.

Поточні зобов`язання підприємства у період здійснення ним статутної господарської діяльності (2014-2016 р.р.) мали стійку тенденцію до збільшення. Так, станом на 01.01.2014 року зобов`язання складали 62 598 тис. грн., станом на 31.12.2014 року 74 463 тис. грн., станом на 31.12.2015 року 89 530 тис. грн., станом на 31.12.2016 року 114 280 тис. грн., тобто за три роки поточні зобов`язання підприємства зросли на 51 682 тис. грн., або на 82,6%.

Починаючи з 2014 року кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги зростала в значних розмірах : у 2014 році з 47 402 тис. грн. до 59 276 тис. грн., тобто на 11 874 грн., або на 25 %; у 2015 продовжувала зростати до 71 899 тис. грн.; або на 21,3 % у порівнянні з 2014 роком та станом на 31.12.2016 року зросла до 95 552 тис. грн., тобто на 32,9% у порівнянні з 2015 роком, та станом на 31.12.2017 року становила 94 452 тис. грн. За період, що аналізувався, кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги зросла на 48 150 тис. грн., або на 101,6 %.

Показники власного капіталу свідчать про те, що сума власного капіталу підприємства з кожним роком стрімко зменшувалась і мала тенденцію до сталого погіршення.

Зважаючи на вищеозначене, ліквідатором зроблено висновок про те, що у підприємства з 2014 року наявні ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають стану потенційного банкрутства, а саме, мають ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами менші за їх нормативні значення.

Оскільки розраховані показники вказують на зменшення починаючи з 2014 року показника забезпечення зобов`язань боржника всіма активами, оборотними активами, погіршення фінансового стану, вимивання власного капіталу, а також враховуючи поступове щорічне зростання величини кредиторської та дебіторської заборгованості, зростання збитків від здійснення боржником статутної господарської діяльності, вилученням власником майна з господарського відання підприємства, це, за ствердженням ліквідатора, свідчить про наявність ознак навмисного погіршення фінансово-господарського стану підприємства та доведення його до банкрутства.

Предметом розгляду оскаржуваної ухвали була наявність підстав для покладення на Орджонікідзевську (Покровську) міську раду, як на власника банкрута та його орган управління майном, субсидіарної відповідальності.

Розмір відповідальності ліквідатор визначав як різницю між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Різниця між сумою грошових вимог всіх кредиторів ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" (171 530 658,12 грн. згідно реєстру вимог кредиторів, затвердженого ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 року у даній справі) і ліквідаційною масою банкрута (36 236 688, 23 грн. - ринкова вартість майна банкрута, визначена згідно експертного висновку оцінювача) складає 135 293 969,89 грн.

Оскільки предметом субсидіарної відповідальності є грошові кошти місцевого бюджету, обов`язок Покровської міської ради та її Виконавчого комітету ліквідатор вважав неподільним, тому він має виконуватись солідарно.

За змістом частини 1 статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства передбачена юридична відповідальність, яка покладається на суб`єкта підприємництва-боржника, його засновників (учасників), власника майна, а також інших осіб.

Частиною 3 цієї статті кодексу визначено, що умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Згідно з частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд з відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до частини 5 статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон про банкрутство) передбачено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника-юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення передбачено частиною 2 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства за своєю правовою природою є відповідальністю за зловживання суб`єктивними цивільними правами, які завдали шкоди кредиторам, є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, оскільки законодавство не пов`язує можливості покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності в порядку частини 5 статті 41 Закону про банкрутство з наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення. У цьому випадку особи згідно зі спеціальним приписом Закону про банкрутство притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення.

Така правова позиція наведена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.01.2018 року у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 року у справі № 927/1099/13, від 18.10.2018 року у справі № 923/1297/14, від 05.02.2019 року у справі № 923/1432/15, від 03.09.2019 року у справі № 923/1494/15.

Визначене нормами частини 5 статті 41 Закону про банкрутство правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до Боржника, що лишились незадоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

При цьому Закон про банкрутство не встановлює заборони для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі на керівника боржника, повноваження яких до та на час порушення/здійснення провадження у справі про банкрутство припинились, оскільки одним із визначальним для цієї відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між діями/бездіяльністю цих осіб та наслідками у вигляді доведення боржника до банкрутства та банкрутства, за умови винних дій цих осіб (суб`єктивна сторона).

Така правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 16.06.2020 року у справі № 910/21232/16.

Щодо об`єктивної сторони порушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, то на відміну від норм Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, в нормах яких законодавець конкретно навів диспозицію кримінального та адміністративного порушення за порушення норм законодавства про банкрутство (зокрема, з доведення до банкрутства, за які особа притягається до кримінальної відповідальності), норми частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство хоча і містять диспозицію (зміст) правопорушення - "доведення до банкрутства", за яке передбачена "санкція" у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

Виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника покладена саме на ліквідатора банкрута, що пов`язано з виконанням ліквідатором банкрута повноважень, визначених статтею 41 Закону про банкрутство.

Приписи частини 5 статті 41 Закону про банкрутство не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника.

Саме детальний аналіз ліквідатора фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Предмет доказування при доведенні до банкрутства:

- втрати, яких зазнали кредитори (матеріальна шкода, збитки). Збитки вимірюються розміром затверджених судом вимог у реєстрі кредиторів.

- вартість наявних активів у банкрута, що включені до ліквідаційної маси, загальна сума вимог кредиторів та витрат процедур.

- різниця між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

- дії та події, які викликали стійку неплатоспроможність боржника та осіб, які відповідальні за їх здійснення.

- вина/відсутність вини конкретних осіб.

З наведеного слідує, що ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

Водночас суду, при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення частин першої та третьої статті 5 Закону про банкрутство (частин першої і третьої статті 4 Кодексу).

Для вирішення питання щодо кола необхідних і достатніх обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, виходячи з диспозиції частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 41 Закону про банкрутство, та з урахуванням підстав для порушення справи про банкрутство (стаття 1, частина третя статті 10, стаття 11 Закону про банкрутство), необхідна конкретизації об`єктивної сторони правопорушення з доведення до банкрутства/банкрутства з вини відповідальних суб`єктів, за які покладається субсидіарна відповідальність, виходячи, зокрема із сукупності таких обставин щодо Боржника та дій (бездіяльності) відповідальних суб`єктів:

1) вчинення суб`єктами відповідальності, за відсутності у боржника будь-яких активів, будь-яких дій/бездіяльності, направлених на набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення (вказівка на вчинення/вчинення правочину без наміру його реального виконання боржником через відсутність матеріальних, фінансових, інформаційних, технічних, кадрових ресурсів; невиконання податкових зобов`язань, бездіяльність щодо стягнення дебіторської заборгованості тощо); при цьому не забезпечені реальними активами внески до статутного фонду боржника, активами не вважаються;

2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення/вчинення майнових дій з виведення активів боржника за наявності у боржника заборгованості та за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржника (що вказує на мету - ухилення від погашення боржником заборгованості та її збільшення);

3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівка на вчинення дій/бездіяльності з набуття/збільшення кредиторської заборгованості боржника в один і той же період часу (податковий період тощо) або з незначним проміжком часу з прийняттям рішення, вказівкою на вчинення/вчиненням майнових дій з виведення активів боржника за відсутності будь-яких інших ресурсів (та перспектив їх отримання боржником) для погашення заборгованості боржником.

Вищенаведене відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2018 року у справі № 923/862/15, від 05.02.2019 року у справі № 923/1432/15, від 10.03.2020 року у справі № 902/318/16 та від 16.06.2020 року у справі № 910/21232/16.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 року у справі №904/6379/16, оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності (відповідно до наведених моделей) на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, суду слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (стаття 42 Господарського кодексу України) (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 року у справі №904/6379/16).

Виходячи з положень статті 73 та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), обставини існування або відсутності будь-якого із наведених елементів/складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), а відповідно позбавляє суд підстав визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на її суб`єктів.

З матеріалів справи вбачається, що в поданій ліквідатором 14.11.2019 року заяві про покладення субсидіарної відповідальності на власника банкрута - Покровську міську раду Дніпропетровської області та його орган управління - Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області, зазначаються обставини, які на думку ліквідатора підтверджують, що у підприємства з 2014 року наявні ознаки критичної неплатоспроможності, що відповідають стану потенційного банкрутства, а саме, мають ознаки поточної неплатоспроможності, а коефіцієнт покриття і коефіцієнт забезпечення власними засобами менші за їх нормативні значення. Ліквідатор посилається на окремі дії органу місцевого самоврядування та боржника, які свідчать, на його думку, про намір ухилення від розрахунків з кредиторами та спрямовані на завдання їм шкоди.

Зокрема, зазначає, що на виконання рішення Покровської міської ради від 24.02.2017 року № 13 між боржником (продавець) та ПП "Універсалсервіс-М" (покупець) 24.04.2017 року укладено договір поставки майна, за умовами якого покупець отримав необмежену будь-якими часовими межами відстрочку сплати 95 % вартості майна продавця, право власності на яке переходило до нього з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі майна. В результаті виконання цього договору майно залишковою вартістю 8 324 350 грн. було продано за ціною в понад 4 рази нижчою за його залишкову вартість, а саме за 1 818 921,03 грн.

На виконання рішення Покровської міської ради від 23.06.2017 року №8 між боржником (продавець) та ПП "Універсалсервіс-М" (покупець) 29.06.2017 року укладено договір поставки майна, за умовами якого покупець отримав відстрочку сплати 100 вартості майна, майно реалізоване за ціною, нижчою за його залишкову вартість.

Вищеозначені правочини укладені боржником за рік, що передував порушенню господарським судом провадження у даній справі про банкрутство боржника.

Таким чином, ліквідатор стверджує, що Орджонікідзевська (Покровська) міська рада, як власник боржника, починаючи з 2014 року вбачала кризовий стан підприємства, але не вживала належних, передбачених законом заходів для запобігання банкрутству боржника, а всупереч вимогам законодавства приймала рішення про вилучення у підприємства активів, які були реалізовані або передані на баланс іншим комунальним підприємствам міста.

Ліквідатор наголошує, що внаслідок прийнятого міською радою рішення про децентралізацію теплопостачання міста повністю припинена статутна господарська діяльність підприємства. Вилучення міською радою основних фондів і оборотних активів з балансу підприємства і передача їх третім особам, зміна правового режиму майна унітарного комунального комерційного підприємства, позбавили кредиторів законного права на одержання належних їм коштів за рахунок майна боржника, на які вони мали правомірні очікування в силу положень ст.ст.78, 133, 136, 139, 140, 213 Господарського кодексу України та ст. 42 Закону про банкрутство.

З наведених підстав ліквідатор вважає, що міською радою вчинялись дії, які в подальшому призвели до неплатоспроможності та банкрутства боржника, а також неможливості найбільш повного задоволення вимог кредиторів банкрута. Він вважає міську раду винною у неплатоспроможності підприємства, як власника, що має право давати та давав обов`язкові для боржника вказівки (рішення) щодо його майна.

З посиланням на ст.42 Закону про банкрутство ліквідатор акцентує увагу на тому, що майнові активи, які належать йому на праві господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Внаслідок прийняття міською радою рішень, усі ліквідні майнові активи боржника були вилучені з його господарського відання та або реалізовані, або передані на баланс іншим комунальним підприємствам, у зв`язку з чим конкурсні кредитори були позбавлені можливості найбільш повного задоволення їх грошових вимог до боржника, зокрема, права на отримання заборгованості за рахунок включення таких активів до ліквідаційної маси банкрута і її подальшої реалізації в межах справи про банкрутство.

Правовими підставами заяви ліквідатор зазначає положення ст.ст. 13, 619 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 23, 24, 215 Господарського кодексу України, ст.ст. 5, 23, 24, 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 41 Закону про банкрутство, ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор просить покласти субсидіарну відповідальність на власника та орган управління майном боржника.

Встановлено, що на виконання ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області підготовлено висновок про наявність ознак фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неплатоспроможності за підсумками роботи боржника у 2014-2017 роках (том 8 а.с.172-175).

Згідно інформації, зазначеній у Звіті, вбачається наступне:

Позитивним фактором у зміцнені фінансового стану є підвищення частки оборотних активів, що зменшує ризик компенсації авансованого капіталу та підвищує його віддачу внаслідок прискорення оборотності оборотних коштів. Підвищення оборотних активів відбулося за рахунок зростання дебіторської заборгованості.

Чистий дохід від реалізації продукції напротязі 2014-2016 років мав тенденцію до зменшення.

Сума власного капіталу зменшилась і має стійку тенденцію до погіршення з 2014 по 2016 роки. Це свідчить про те, що підприємство тривалий час працює збитково, не отримує прибутку.

Кредиторська заборгованість підприємства має тенденцію до різкого зростання, підприємство тривалий термін своєчасно не розраховувалось з кредиторами, працювало в борг, нарощувало кредиторську заборгованість, збільшувало збитки, не вживало заходів, що пов`язані з покращенням фінансового стану.

Коефіцієнт поточної ліквідності значно менший за нормативний, підприємство не спроможне самостійно покрити активами короткострокові пасиви.

Коефіцієнт покриття нижче нормативного значення -1. Це свідчить про те, що підприємство неспроможне ліквідувати борги протягом року.

За період, що аналізувався, коефіцієнт швидкої ліквідності нижче нормативного значення.

Коефіцієнт абсолютної ліквідності у даного боржника має нульове значення, що вказує на неможливість негайно погасити борги.

Коефіцієнт концентрації власного капіталу свідчить про фінансову нестабільність підприємства за період, що аналізується.

За цей же період коефіцієнт фінансової залежності нижче нормативного і станом на 31.12.2017 року значно нижчий від нормативного значення(-0,87). Цей показник свідчить про те, що підприємство є повністю фінансово залежним.

Вищим за нормативний є показник маневреності власного капіталу.

Протягом періоду, що аналізується, значення коефіцієнта забезпечення власними засобами значно нижчий, ніж нормативний (0,1). Підприємство втратило можливість своєчасно застосувати позасудові заходи відновлення платоспроможності.

Поточна платоспроможність підприємства мала від`ємне значення та тенденцію до погіршення.

Коефіцієнт Бівера має значення менше нормативного - 0,2. Це свідчить про небажане скорочення частки прибутку, яка спрямовується на розвиток виробництва., що призводить до негативної структури балансу.

Показники рентабельності продукції та основної діяльності станом на 31.12.2017 мають нульове значення, а рентабельність сукупного та власного капіталу від`ємне. Це свідчить про неефективність вкладення коштів у підприємство та нераціональність їх використання.

Аналіз показників дебіторської та кредиторської заборгованості свідчить про те, що підприємство тривалий час не вживало заходів, пов`язаних із стягненням дебіторської заборгованості та не приймало рішень щодо зменшення кредиторської заборгованості, яка значно перевищує дебіторську заборгованість.

Поточні зобов`язання підприємства зросли на 82,6 %.

Кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги також значно зростала, починаючи з 2015 року вона зросла на 59%.

Такі фінансові показники діяльності боржника за висновками Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.12.2019 року свідчать про наявність ознак навмисного погіршення фінансово-господарського стану та доведення до банкрутства.

Згідно зі статтями 142, 143 Конституції України матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст. Територіальні громади безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності.

Аналогічні положення містяться у статті 327 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 78 Господарського кодексу України з метою ефективного управління майном, що належить до комунальної власності, компетентними органами місцевого самоврядування створюються комунальні унітарні підприємства. Майно таких підприємств перебуває у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частини 1 статті 176 Цивільного кодексу України держава, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Боржник у даній справі є комунальним комерційним підприємством, тобто - суб`єктом підприємництва, тому комунальне майно закріплене за ним на праві господарського відання.

Правовий режим такого майна встановлений статтею 136 Господарського кодексу України. Згідно вказаної норми право господарського відання визначено як речове право суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках передбачених цим кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно - господарську діяльність підприємства.

Як свідчить Статут боржника, підприємство створено з метою надання послуг теплопостачання, постачання пари, води та кондиційованого повітря.

Основними напрямками його діяльності було забезпечення безперервного постачання населенню, комунально-побутовим та іншим підприємствам, установам, організаціям теплової енергії, розвитку та вдосконалення теплового господарства, задоволення потреб населення та інших споживачів послуг теплопостачання тощо.

На думку колегії суддів при вирішенні даного спору мають бути доведені скаржником, як то зазначено частиною 3 статті 215 Господарського кодексу України, обставини, які підтверджують цілеспрямованість дій власника майна боржника в доведенні підприємства до банкрутства, в спричиненні істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

В межах доводів апеляційної скарги колегія суддів не встановила спростування апелянтом доводів суду про недоведеність таких обставин.

Так, матеріали справи містять Звіт балансової комісії про фінансово-економічний стан ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" (далі -Звіт), який є додатком до рішення 5-ої сесії 7-го скликання від 26.02.2016 року №8 (том 8 а.с.14-16).

Зі змісту вказаного Звіту вбачається (серед іншого) наступне:

Балансова комісія, створена розпорядженням міського голови від 19.01.2016 року № 15-р провела аналіз фінансово-господарської діяльності підприємства, показників діяльності підприємства з 2009 року.

Підприємство працює з 1988 року.

До 1997 року підприємство-боржник було постачальником теплової енергії та гарячої води.

З 2001 року у м.Орджонікідзе припинено гаряче водопостачання.

У 2002 році за рішенням власника Дніпропетровської обласної ради майновий комплекс підприємства передано з обласної власності у власність територіальної громади м. Орджонікідзе.

Єдина котельня підприємства експлуатується з 1957 року. Все обладнання використовувалось без заміни з періодичними капітальними та поточними ремонтами та має знос 100 відсотків. У 2006-2014 p.p. проведені капітальні ремонти котельного обладнання, що дозволило забезпечити виробництво теплоносія, однак велика зношеність теплових мереж призвела до значних втрат теплової енергії та погіршення якості послуг. Загальний знос теплових мереж складав більше 70 %, а на деяких ділянках до 98 %, у зв`язку з чим втрати теплоносія із мереж становили 41,5 % при нормативних 3 %. В грошовому виразі втрати, за ствердженням комісії, становили понад 8,9 млн. грн. Протягом 2015 року було зафіксовано біля 190 поривів теплових мереж, 22 аварійні зупинки котельної та 1790 поривів внутрішньобудинкових теплових мереж.

Основними характеристиками фінансового стану підприємства є щорічне скорочення обсягів виробництва теплової енергії та щорічне зростання дебіторської і кредиторської заборгованості.

З 2009 року по 2015 роки обсяг реалізації послуг централізованого водопостачання скоротився на 58 %, кількість споживачів послуг серед населення скоротилась на 70 відсотків, більшість мешканців міста встановили автономне опалення.

55 % об`єктів соціальної сфери та суб`єктів господарювання також відмовились від послуг централізованого теплопостачання.

Станом на 01.01.2016 року 85% абонентів (населення) є боржниками по сплаті за послуги теплопостачання. Загальна сума дебіторської заборгованості становила на 01.01.2016 року становить 23,4 млн. грн.

Комісія також акцентувала увагу на невідповідність діючих тарифів фактичній собівартості послуг, які надавало підприємство.

Так, у 2015 році собівартість послуг по населенню покривалась тарифом на 56 %, рівень покриття по бюджетних установах 88 %.

З оплачених населенням коштів за послуги на розподільчі рахунки у 2015 році на рахунки боржника зараховано лише 6-8 % отриманої оплати.

Тому балансова комісія прийшла до висновку, що багаторічний низький рівень оплати за надані боржником послуги, невідповідність тарифів фактичній собівартості послуг, скорочення обсягів реалізації послуг, застосування розподільчих рахунків призвели до недостатності обігових коштів підприємства.

У 2015 році обсяг боргів досяг критичної межі 96,5 млн., грн., що в 6,4 рази перевищувало річний рівень доходів від реалізації послуг. 86 % від всієї заборгованості борги за енергоносії. Крім того, податкова заборгованість становила 7.5 млн. грн., заборгованість зпо страховим, пенсійним внескам та ЄСВ 6,1 млн., грн.

З метою скорочення витрат, з 2009 року чисельність працюючих на підприємстві станом на 01.01.2016 року скоротилась на 30 %.

При цьому боржник щороку отримував фінансову підтримку з міського бюджету. Розмір таких дотацій становив від 2 до 7 млн. грн. щорічно. За 10 років боржника профінансовано на 41,4 млн. грн., у тому числі за 2015 рік 8.9 млн. грн.

Зважаючи на критичний фінансовий та технічний стан підприємства, рішенням Орджонікідзевської міської ради від 26.02.2016 року №8 визнано МКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" неспроможним виконувати функції надання послуг з виробництва та централізованого постачання теплової енергії (том 8 а.с.14).

В період з 24.12.2015 року по 24.06.2016 року діяв мораторій на банкрутство боржника, рішення щодо якого прийнято на пленарному засіданні Орджонікідзевської міської ради. Рішенням Орджонікідзевської міської ради від 24.07.2016 року №13 з 01.07.2016 року скасовано мораторій щодо процедури банкрутства боржника.

Звертаючись до господарського суду із заявою про покладення на Покровську міську раду та її виконавчий комітет субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку з його банкрутством та недостатністю майна для задоволення вимог кредиторів, ліквідатор стверджував, що банкрутство боржника відбулось саме з вини органів місцевого самоврядування, які є органами управління банкрута.

Між тим, матеріалами справи підтверджується, що з місцевого бюджету м. Орджонікідзе (нині м. Покров) виділялись значні кошти на підтримання діяльності цього комунального підприємства, зокрема, за 2006 -2015 pоків боржника профінансовано з бюджету на понад 41 млн. грн., за 2014-2016 pоків сума виділених бюджетних асигнувань становила понад 9.3 млн. грн, що підтверджується відповідними довідками та рішеннями .(том 9 а.с.5-830-35). До відшкодування виділені суми не заявлені.

Наведене підтверджує, що орган місцевого самоврядування вживав заходи, спрямовані на фінансову підтримку боржника і спростовує доводи ліквідатора про доведення підприємства його власником до банкрутства.

Щодо доводів скаржника про умисне відчудження власником майна підприємства боржника, слід зазначити наступне:

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що Покровською міською радою було прийнято рішення №48 від 31.03.2017 року (а не від 24.02.2017 року № 13, як зазначає ліквідатор) про зобов*язання директора боржника провести списання оціненого майна, вжити заходів щодо проведення демонтажу та реалізації майна та спрямування коштів на погашення заборгованості із збору на обов*язкове державне пенсійне страхування, єдиного соціального внеску (після погашення зазначених заборгованостей в погашення податкового боргу підприємства) (том 8 а.с. 47).

24.04.2017 року боржником (продавець) укладено з ПП "Універсалсервіс-М" (покупець) договір поставки майна (том 8 а.с.48-49).

На виконання рішення Покровської міської ради від 23.06.2017 року №8 про заходи із списання та реалізації майна, що перебуває на балансі ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" між боржником (продавець) та ПП "Універсалсервіс-М" (покупець) 29.06.2017 року укладено договір поставки майна (том 8 а.с. 101-102).

Вказані дії по списанню основних засобів, які не використовуються підприємством та знаходяться в неробочому стані ( згідно актів приймання-передачі до цих договорів це котли та труби), не можуть слугувати підтвердженням доводів ліквідатора про умисне виведення майна боржника з ліквідаційної маси. З цього приводу суд першої інстанції вірно зазначив, що аналіз вказаних рішень, зокрема, щодо складу майна банкрута, що відчужувалось, свідчить про те, що це майно є об`єктами комунальної інфраструктури і, у випаду банкрутства боржника, не підлягало б продажу, а мало бути передано до комунальної власності територіальної громади міста згідно з вимогами частини 7 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів того, що вилучене у боржника за рішеннями власника (міської ради) майно або майно, яке перебувало на балансі боржника, належало до комунальної інфраструктури міста, колегія суддів вважає необгрунтованими в силу положень статті 136 Господарського кодексу України та доказів, які підтверджують передачу майнового комплексу підприємства "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" з обласної власності у власність Орджонікідзевської міської ради (том 9 а.с.141-143).

Системний аналіз доказів, які містяться у справі про банкрутство свідчать, що причиною такого фінансового та майнового стану ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" були комплексні проблеми, які накопичувались протягом тривалого часу його існування, та потребували вирішення не тільки на регіональному, але і на державному рівні.

Зокрема, це:

- зношені основні засоби, обладнання, теплові мережі, що призвело до зниження якості послуг та, а пізніше до припинення надання послуг теплопостачання боржником;

- скорочення кількості споживачів послуг теплопостачання, внаслідок чого збільшені витрати;

- низький рівень оплати населення та інших споживачів за надані послуги, наявність значної дебіторської заборгованості (85% населення - боржники);

- невідповідність діючих тарифів, що встановлювались на державному рівні, собівартості послуг;

- застосування розподільчих рахунків для сплати споживачами вартості наданих послуг, що призвело до перерахування боржнику лише 6-8% від сум, отриманих від споживачів послуг.

Щодо майна, яке частково передано управлінню житлово-комунального господарства, іншим комунальним підприємствам міста для подальшого використання, то це майно також є об`єктами комунальної інфраструктури, і з урахуванням вимог частини7 статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства також не могло бути включено до ліквідаційної маси банкрута.

Не спростовуючи висновку Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.12.2019 року про наявність ознак доведення до банкрутства боржника, господарський суд вірно зазначив, що з поданих доказів неможливо зробити однозначного висновку стосовно вини органів місцевого самоврядування Покровської міської ради та виконкому Покровської міської ради в доведенні до банкрутства боржника.

Зважаючи на це, господарський суд Дніпропетровської області прийшов до вірного висновку про відсутність вини органів місцевого самоврядування у доведенні боржника до банкрутства.

На думку колегії суддів судом першої інстанції правомірно відхилено посилання ліквідатора на те, що при розгляді заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на Покровську міську раду Дніпропетровської області та Виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема, правову позицію ЄСПЛ, висловлену саме щодо субсидіарної відповідальності саме муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства.

Так, у пункті 62 рішення у справі "Єршова проти Російської Федерації" ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Тому, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і, відповідно, держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

Між тим, у даній справі обставини щодо доведення до банкрутства боржника і обставини справи, зазначені в згаданому рішенні ЄСПЛ не є тотожними, а тому вірно відхилив відповідні доводи ліквідатора ОМКП "ОРДЖОНІКІДЗЕТЕПЛОЕНЕРГО" арбітражного керуючого Проскуріна Д.О. Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На думку колегії суддів під час розгляду апеляційної скарги апелянт висновки оскаржуваного рішення не спростував. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Оскаржувану ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі № 904/4855/17 слід залишити без змін як постановлену у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2020 року у справі № 904/4855/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 26.03.2021 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко