ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа№ 910/12460/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Попікової О.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Кульчицька І.А.,

представників сторін:

позивача за первісним позовом: Гордій Р.А.,

відповідача за первісним позовом: Шебаніц Ф.Ф.,

розглянувши апеляційні скарги

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 (повний текст складений 25.11.2020)

у справі № 910/12460/19 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп"

до Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний

порт"

про розірвання договору

та за зустрічним

позовом Державного підприємства "Маріупольський морськийторговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус груп"

про стягнення 39.382,71 грн,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Лекстатус Груп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням зави про зміну предмета позову від 12.03.2020) про розірвання договору про надання послуг від 25.02.2019 №27-7/19/58, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" та Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт".

ДП "Маріупольський морський торговельний порт", у свою чергу, звернулось до місцевого суду із зустрічним позовом (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.02.2020) про стягнення з ТОВ "Лекстатус Груп" 39.382,71 грн, у тому числі 28.571,77 грн пені та 10.810,94 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що оскільки з матеріалів справи не вбачається, які документи замовник зобов`язаний згідно з умовами договору надати виконавцю та протягом якого терміну, суд позбавлений можливості встановити, чи міг позивач надати послуги у повному обсязі у встановлений у договорі строк на підставі тих документів, які були направлені відповідачем позивачу електронною поштою, з огляду на що суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов підпункту 6.1.2. договору. Місцевий суд також дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочення надання послуг з огляду на те, що позивач у свою чергу так само не довів належними та допустимими доказами, що таке прострочення відбулося з вини виконавця.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Лекстатус Груп" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Лекстатус Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19; розгляд справи призначено на 08.02.2021.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, ДП "Маріупольський морський торговельний порт" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 11.01.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2021 поновлено ДП "Маріупольський морський торговельний порт" пропущений строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Маріупольський морський торговельний порт" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19; ухвалено здійснювати розгляд апеляційних скарг ДП "Маріупольський морський торговельний порт" та ТОВ "Лекстатус Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19 в одному апеляційному провадженні. Розгляд справи призначено на 08.02.2021.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 05.02.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Ходаківської І.П.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2021 прийнято апеляційні скарги Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19 до провадження у визначеному складі суду.

Розгляд справи 08.02.2021 було відкладено на 01.03.2021.

У судовому засіданні 01.03.2021 оголошено перерву до 17.03.2021.

Вимоги та доводи апеляційної скарги ТОВ "Лекстатус Груп" зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що ДП «Маріупольський морський торговельний порт» допустило істотні порушення договору, а саме: не призначило відповідальну особу, уповноважену представляти інтереси замовника, а також не надало ТОВ "Лекстатус Груп" переліку основних засобів, що позбавляє ТОВ "Лекстатус Груп" можливості виконати умови договору та є підставою для його розірвання.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Маріупольський морський торговельний порт» проти задоволення апеляційної скарги заперечило.

Вимоги та доводи апеляційної скарги ДП «Маріупольський морський торговельний порт» зводяться до того, що місцевий суд не надав належної оцінки тому, що ТОВ "Лекстатус Груп" в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання послуг від 25.02.2019 № 27-7/19/58 не виконало взяті на себе зобов`язання з надання оплачених послуг у строк, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом нарахував 12.973,13 пені та 10.810,94 грн штрафу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Лекстатус Груп" проти задоволення апеляційної скарги ДП «Маріупольський морський торговельний порт`заперечило.

У судових засіданнях 01.03.2021 та 17.03.2021 представник позивача за первісним позовом (в режимі відеоконференції) надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити його апеляційну скаргу, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача - відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (в режимі відеоконференції) надав усні пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити його апеляційну скаргу, а у задоволенні апеляційної скарги позивача - відмовити.

Частинами 1, 4 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2019 між Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" (замовник за договором, далі також - ДП "ММТП", Порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" (виконавець за договором, далі також - Товариство) укладений договір про надання послуг №27-7/19/58 (далі - договір), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послугу з оцінки вартості основних засобів ДП "ММТП" станом на 01.01.2018 з метою її використання при трансформації фінансової звітності, складеної за П(С)БО та її складання за вимогами МСФЗ, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити таку послугу.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування послуги - код 021:20-1 - "Консультаційні послуги з питань підприємницької діяльності та управління" (послуга з оцінки вартості основних засобів ДП "ММТП" станом на 01.01.2018 з метою її використання при трансформації фінансової звітності, складеної за П(С)БО та її складання за вимогами МСФЗ).

Відповідно до пунктів 2.1-2.4 договору виконавець надає звіт про оцінку основних засобів та відповідні розрахунки вартості майна замовника, оформлені у порядку, встановленому чинним законодавством України про оцінку майна, складений у двох примірниках українською мовою та в електронному вигляді (на електронних носіях).

Оформлення наданої послуги здійснюється шляхом підписання сторонами акта прийому-передачі наданої послуги після надання виконавцем звіту про оцінку основних засобів замовника. Одночасно з актом приймання-передачі наданої послуги виконавець передає всю інформацію щодо майна та майнових прав замовника, яку було зібрано ним у процесі надання послуги, та рахунок на оплату наданої послуги.

Замовник протягом 10 робочих днів від дня одержання акта прийому-передачі наданої послуги зобов`язаний направити виконавцеві підписаний акт прийому-передачі наданої послуги або мотивовану відмову від прийняття послуги.

У випадку мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт із переліком необхідних доопрацювань, термінів їхнього виконання. Оплата додаткових послуг у цьому випадку замовником не здійснюється.

Згідно з пунктом 3.1 договору загальна вартість послуги згідно з калькуляцією (додаток № 1, що є невід`ємною частиною договору) становить 154.442,00 грн без урахування ПДВ.

За умовами пунктів 5.1, 5.2 договору строк надання послуги - 30 календарних днів з дати підписання договору. Місце надання послуги - територія замовника та виконавця.

Пунктом 6.1 (підпункти 6.1.1, 6.1.2) договору встановлено, що замовник зобов`язаний призначити відповідального керівника з контролю за наданням послуги, повідомивши про це виконавця. Дана особа буде офіційним представником замовника і уповноважена вирішувати організаційно-технічні питання з виконавцем. Замовник зобов`язаний після укладання договору надати виконавцю докладний перелік основних засобів із зазначенням кількості.

Пунктом 6.3 (підпункти 6.3.1, 6.3.2) договору визначено, що виконавець зобов`язаний призначити відповідального керівника з контролю за наданням послуги, повідомивши про це замовника. Дана особа буде офіційним представником виконавця і уповноважена вирішувати організаційно-технічні питання із замовником. Виконавець зобов`язаний надати послугу у строк, передбачений умовами цього договору.

Договір набуває чинності з дати підписання і діє протягом 12 місяців, а в частині зобов`язань, які виникли у період дії даного договору і відповідальності за їх виконання, - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і на вимогу кредитора - відшкодування завданих збитків і сплати неустойки (пункт 10.1 договору).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Товариство звернулось до Порту листом від 15.03.2019 № 15032019 з проханням надати доступ з 19.03.2019 строком до закінчення терміну дії договору до об`єктів оцінки для огляду, зазначених у додатку № 1 до договору, відповідальним особам. Вказаний лист отриманий відповідачем 19.03.2019, що підтверджується відповідною відміткою вхідної кореспонденції відповідача.

Також 19.03.2019 Товариство звернулось до Порту з листом від 18.03.2019 №1803/2019 з проханням надати вихідні дані для проведення оцінки.

Листом від 22.03.2019 №2203/19 Товариство повторно звернулось до відповідача з проханням надати вихідні дані.

Листом від 28.03.2019 №05-11/19 Порт повідомив Товариству, що у зв`язку із невиконанням умов договору Порт буде змушений застосувати штрафні санкції. Крім того відповідач звернувся з проханням надати письмову відповідь щодо фактичного строку надання послуги.

В подальшому 22.04.2019 позивач звернувся до відповідача з листом від 19.04.2019 №19/04-01 з проханням надати необхідні відомості.

Листом від 02.05.2019 № 05-11/28 відповідач направив позивачу мотивовану письмову відмову від підпису акта прийому-передачі наданої послуги.

Листом від 15.05.2019 № 05-11/31 Порт повідомив про направлення мотивованої письмової відмови від підписання акта прийому-передачі наданої позивачем послуги та звернув увагу, що у разі ненадання звіту про оцінку основних засобів та акта прийому-передачі наданої послуги до 23.05.2019 Порт буде вимушений розірвати договір у зв`язку із невиконанням Товариством взятих на себе зобов`язань.

У подальшому Порт звернувся до Товариства з претензією від 24.06.2019 № 37/П про стягнення пені та штрафу за порушення умов договору в частині строку надання послуг на суму 23.784,07 грн.

У листах від 15.07.2019 № 15/07/19-3 та від 16.07.2019 № 16/07/19-7 Товариство запропонувало Порту вирішити всі розбіжності, які виникли в ході виконання договору, шляхом переговорів та за необхідності укласти додаткову угоду на вигідних для обох сторін умовах.

У відповідь на лист Товариства від 16.07.2019 № 16/07/19-7 Порт листом від 18.05.2019 № 05-23/3 запросив виконавця для обговорення ситуації, що склалася.

Листом від 19.07.2019 № 19/07/19 Товариство запропонувало відповідачу на погодження протокол ділової зустрічі (переговорів).

У відповідь на лист Товариства від 19.07.2019 № 19/07/19 Порт погодив протокол ділової зустрічі (переговорів).

24.07.2019 Товариство звернулось до Порту з листом № 24/07 (т. 1 а. с. 38) про надання вихідних даних.

Також іншим листом від 24.07.2019 № 24/07 (. 1 а. с. 61) Товариство, у зв`язку із недосягненням домовленостей між сторонами договору, запросило Порт до офісу позивача 31.07.2019 для проведення повторної ділової зустрічі та врегулювання розбіжностей.

У відповідь на лист від 24.07.2019 № 24/07 Порт листом від 25.07.2019 № 18/289 повідомив, хто буде представляти його інтереси на повторній зустрічі.

Крім того листом від 25.07.2019 № 05-25/9 Порт направив позивачу протокол переговорів з проханням підписати його та надіслати другий примірник відповідачу.

Відповідно до протоколу переговорів від 31.07.2019 (т. 1 а. с. 67, 68) сторони, у зв`язку із відсутністю домовленостей, вирішили завершити переговори.

У відповідь на лист Товариства від 24.07.2019 № 24/07 Порт листом від 13.08.2019 № 05-25/18 повідомив, що зазначені у листі належним чином засвідчені копії документів не є суттєвими на стадії здійснення самої оцінки основних фондів; вказані належним чином засвідчені копії документів будуть надані після закінчення проведення оцінки та узгодження спірних питань для складання звіту про оцінку основних фондів ДП "ММТП"; інші відомості та інформація, вказані в листі, будуть надані за місцем знаходження замовника.

17.02.2020 Товариство звернулось до Порту із повідомленням від 17.02.2020 № 17/02-01 про дострокове розірвання договору.

У листі від 17.03.2020 № 18/117 Порт наполягав на виконанні позивачем умов договору в частині сплати штрафних санкцій.

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги про розірвання договору, Товариство зазначає, що в порушення умов договору Порт не призначив відповідальну особу, уповноважену представляти інтереси замовника, а також не надав переліку основних засобів.

Заперечуючи проти первісних позовних вимог, Порт у відзиві на позов зазначив, що позивач був обізнаний про відповідальну особу відповідача. На виконання умов договору Порт 07.03.2019, 11.03.2019, 12.03.2019, 13.03.2019 та 14.03.2019 на електронну адресу позивача направив докладний перелік основних засобів. При цьому, як зазначає Порт, зауважень щодо наданої ним інформації від позивача не надходило. Також Порт зазначає, що проект звіту про оцінку основних засобів був наданий йому 18.04.2019, тобто з порушенням строку надання послуг, визначеного договором. Стосовно надання інформації, зазначеної у листах, Порт зазначає, що не зобов`язаний надавати витребувану позивачем інформацію, оскільки це не передбачено умовами договору.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 - 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, не будь-яке порушення договору є підставою для його розірвання за рішенням суду, а тільки таке, яке свідчить про неможливість досягнення стороною цілі договору.

Частинами 1-4 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до пункту 10.1 договору договір набуває чинності з дати підписання і діє протягом 12 місяців, а в частині зобов`язань, які виникли у період дії даного договору, і відповідальності за їх виконання - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і на вимогу кредитора - відшкодування завданих збитків і сплати неустойки.

Отже, договір про надання послуг від 25.02.2019 № 27-7/19/58 на час розгляду справи місцевим судом був чинним.

Відповідно до підпункту 6.4.2 пункту 6.4 договору виконавець має право у разі невиконання зобов`язань замовником достроково розірвати цей договір, повідомивши про це замовника протягом 20 днів.

17.02.2020 Товариство звернувся до Порту із повідомленням від 17.02.2020 № 17/02-01 про дострокове розірвання договору.

У відповідь на лист позивача від 17.02.2020 № 17/02-01 Порт у листі від 17.03.2020 № 18/117 наполягав на виконанні позивачем умов договору в частині сплати штрафних санкцій.

Товариство вказує на порушення відповідачем умов підпункту 6.1.1 договору, відповідно до якого замовник зобов`язаний призначити відповідального керівника з контролю за наданням послуги, повідомивши про це виконавця. Дана особа буде офіційним представником замовника і уповноважена вирішувати організаційно-технічні питання з виконавцем.

Як зазначає Порт та вбачається з додатку № 1 від 25.02.2019 до договору, підписаного сторонами, відповідальним за вказаний договір є начальник відділу аудиту Чентуков В.А.

При цьому умовами договору не визначено строк та порядок призначення і повідомлення про відповідального керівника замовником.

Більше того, з листування між сторонами не вбачається, що Товариство не обізнане про відповідальну особу замовника.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що порушення підпункту 6.1.1 договору саме по собі не є істотним порушенням умов договору.

З огляду на це колегія суддів відхиляє твердження Товариства про те, що відповідач порушив умови підпункту 6.1.1 договору у частині призначення відповідального керівника з контролю за наданням послуг.

Також Товариство вказує на порушення Портом умов підпункту 6.1.2 договору.

Відповідно до підпункту 6.1.2 договору замовник зобов`язаний після укладання договору надати виконавцю докладний перелік основних засобів із зазначенням кількості.

Порт зазначає, що на виконання умов договору 07.03.2019, 11.03.2019, 12.03.2019, 13.03.2019 та 14.03.2019 на електронну адресу позивача направив докладний перелік основних засобів. Вказане підтверджується доданими до відзиву скрін-шотами з електронної переписки між сторонами.

При цьому, як зазначає відповідач, зауважень щодо наданої відповідачем інформації від позивача не надходило. В матеріалах справи також відсутні відповідні докази.

Разом з тим листами від 18.03.2019 №1803/2019 та від 22.03.2019 №2203/19 Товариство зверталось до відповідача з проханням надати вихідні дані.

За умовами договору виконавець повинен був надати послуги у строк до 27.03.2019.

Всі інші листи Товариства, адресовані відповідачу, про надання вихідних даних були надіслані вже після закінчення строку надання послуг.

У відповідь на листи Товариства про надання вихідних даних Порт зазначав, що умовами договору не передбачено надання документів, витребуваних позивачем.

Як вірно становив місцевий суд, порядок, строки та перелік основних засобів, які має надати замовник, укладеним сторонами договором не погоджені.

Таким чином, оскільки з матеріалів справи не вбачається, які документи замовник зобов`язаний згідно з умовами договору надати виконавцю та протягом якого терміну, суд позбавлений можливості встановити, чи могло Товариство надати послуги у повному обсязі у встановлений у договорі строк на підставі тих документів, які були направлені Портом позивачу електронною поштою, з огляду на що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов підпункту 6.1.2 договору.

З огляду на вище викладене Товариство, відповідно, не довело наявності істотного порушення договору Портом, а тому позовні вимоги про розірвання договору не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" про стягнення 39.382,71 грн, в тому числі 28.571,77 грн пені та 10.810,94 грн штрафу суд зазначає таке.

Як встановлено вище, за умовами договору товариство повинно було надати послуги в строк до 27.03.2019.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

У зв`язку з неналежним виконанням Товариством взятих на себе зобов`язань щодо надання послуг у встановлений у договорі строк Порт просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню та штраф.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення грошових зобов`язань щодо пені застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі порушення строку надання послуги з вини виконавця останній виплачує замовникові пеню у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення, а в разі прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7 % від вартості договору.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд встановив, що оскільки з матеріалів справи не вбачається, які документи замовник зобов`язаний згідно з умовами договору надати виконавцю та протягом якого терміну, суд позбавлений можливості встановити, чи міг позивач надати послуги у повному обсязі у встановлений у договорі строк на підставі тих документів, які були направлені відповідачем позивачу електронною поштою, з огляду на що суд дійшов висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов підпункту 6.1.2. договору.

Таким чином, ураховуючи наявні у матеріалах справи докази, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заявлених зустрічних позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за прострочення надання послуг, оскільки позивач за зустрічним позовом, у свою чергу, так само не довів належними та допустимими доказами, що таке прострочення відбулося з вини виконавця.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржники не надали суду апеляційної інстанції.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників судового процесу колегія судів з урахуванням п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судове рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 у справі №910/12460/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12460/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 19.03.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді О.В. Попікова

В.А. Корсак