ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Справа№ 910/11384/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,

розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Гриценка І.П.,

приватного виконавця Овчаренка М.О., приватного виконавця Авторгова А.М.,

розглянувши апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овчаренка Миколи Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 19.01.2021 (повний текст складено 25.01.2021, суддя Пасько М.В.)

у справі № 910/11384/20

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нуфарм Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння" (код 30674952)

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі № 910/11384/20 визнано кредиторами боржника: ТОВ "Нуфарм Україна", ТОВ "КВС-Україна", ТОВ "ФМС Україна", ТОВ "Мас сідс Україна", ТОВ "Уніфер інтернешнл ГмбХ", ТОВ "Євраліс семенс Україна", ТОВ "Сингента", ТОВ "Байєр", ТОВ "Монсанто Україна", ТОВ "Дюпон Україна", ТОВ "Кортева агрісаєнс Україна"; затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 832400087,07 грн; відмовлено у визнанні кредиторами до боржника:

- приватному виконавцю Авторгову А.М. на суму 13225602,39 грн;

- приватному виконавцю Овчаренко М.О. на суму 1804301,04 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, приватний виконавець Овчаренко М.О. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог приватного виконавця Овчаренка М.О., ухвалити постанову, якою визнати грошові вимоги приватного виконавця Овчаренка М.О. до боржника в розмірі 1804301,04 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11384/20 за апеляційною скаргою приватного виконавця Овчаренка М.О.; розгляд справи призначено на 16.03.2021.

Також, приватний виконавець Авторгов Андрій Миколайович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог приватного виконавця Авторгова А.М., ухвалити постанову, якою визнати грошові вимоги приватного виконавця Авторгова А.М. до боржника в розмірі 13225602,39 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/11384/20 за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича; розгляд якої призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.03.2021.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що грошові вимоги приватного виконавця виникли на підставі постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні про стягнення з боржника грошових сум, яка не оскаржувалась та є чинною, стягнення таких сум не заперечувалось боржником.

При цьому, приватні виконавці на підтвердження вимог апеляційних скарг та в обґрунтування помилковості висновку суду першої інстанції про відхилення грошових вимог посилаються на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 910/126/20 від 06.08.2020.

Зазначена постанова касаційного суду мотивована тим, що відповідно до положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Отже, законодавцем не обмежено перелік підстав, з яких виникають грошові зобов`язання боржника перед кредиторами. До грошових зобов`язань боржника законодавець також відносить будь-які виражені у грошовій формі зобов`язання, які виникають в силу інших підстав, передбачених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, згідно з пунктом 19 якого визначено право приватного виконавця, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", на одержання основної винагороди у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, відповідно до зазначених положень законодавства у боржника виникають перед приватним виконавцем грошові зобов`язання сплатити приватному виконавцю суму основної винагороди, виключення яких не передбачено абзацом 5 частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами, які видаються виконавцем на підставі рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню.

Аналіз частин 4-7 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" дозволяє зробити висновок про те, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Однак, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Остаточно основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення приватним виконавцем. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відтак, законодавцем визначено правовий статус постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди як виконавчого документа, яким визначено грошове зобов`язання боржника перед приватним виконавцем за наслідком прийняття такої постанови. Стягнення за такою постановою є триваючою у часі процедурою, що здійснюється паралельно з виконанням приватним виконавцем судового рішення про стягнення грошової суми на користь стягувача, яка допускає поетапне виконання судового рішення та пропорційне задоволення вимог приватного виконавця щодо основної винагороди; завершується процедура виконання судового рішення стягненням залишку основної винагороди на користь приватного виконавця, загальна сума якої була визначена приватним виконавцем на момент винесення постанови про порушення виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди приватного виконавця.

Отже, грошове зобов`язання зі сплати основної винагороди приватному виконавцю виникає з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди у такому виконавчому провадженні, відповідно до зазначеного правового регулювання Законом України "Про виконавче провадження" і Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", якщо постанова про визначення розміру основної винагороди не скасована в судовому порядку.

Відповідно до абзацу 11 частини першої статті 1 КУзПБ, кредитор - це юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.

Оскільки на приватного виконавця законодавцем покладено повноваження з виконання судових рішень, які підлягають обов`язковому виконанню на всій території України, колегія суддів касаційного суду зазначає про покладення на приватного виконавця функцій державного органу з виконання судових рішень від імені держави. Грошові вимоги такого кредитора до боржника щодо його грошових зобов`язань перед приватним виконавцем охоплюються поняттям кредиторських вимог, поряд з вимогами інших державних органів грошового характеру.

За доводами приватних виконавців, помилковим є посилання суду першої інстанції на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, оскільки ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка була предметом аналізу суду, було викладено в новій редакції згідно з Законом України № 2475-VIII від 03.07.2018, яка є чинною та передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В той час, як попередня редакція вказаної норми передбачала те, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Гриценко І.П. подав відзиви на апеляційні скарги приватних виконавців, просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заперечуючи доводи приватних виконавців, арбітражний керуючий звертається до правової позиції викладену у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 260/801/19. Так, системний аналіз норм ч. 4, 5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пункту 19 Порядку № 643, ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. А згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, вважає, що скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва 10.09.2020 відкрито провадження у справі №910/11384/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Насіння"; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Гриценка І.П.

10 вересня 2020 року оприлюднене повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство на офіційному веб-порталі судової влади України за №65221.

29 вересня 2020 року до Господарського суду міста Києва приватний виконавець Авторгов А.М. надіслав заяву про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 13225602,39 грн (з урахування заяв про зменшення грошових вимог), що виникли на підставі постанови від 23.07.2020 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця на суму 1918613,19 грн у виконавчому провадженні (ВП) № 62648972, постанови від 23.07.2020 про стягнення з боржника основної винагороди на суму 4000000,00 грн у ВП № 62648921, постанови від 23.07.2020 про стягнення з боржника основної винагороди на суму 7900000,00 грн у ВП № 62648866.

08 жовтня 2020 року до Господарського суду міста Києва приватний виконавець Овчаренко М.О. надіслав заяву про визнання грошових вимог до боржника у розмірі 1804301,04 грн, що виникли на підставі постанови від 28.07.2020 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця на суму 1804301,04 грн у ВП № 62671494.

Суд першої інстанції ухвалою від 19.01.2021 відмовив у визнанні заявлених грошових вимог приватного виконавця Авторгова А.М. та приватного виконавця Овчаренка М.О. з огляду на те, що виконавчі документи у виконавчому провадженні про стягнення з боржника не виконано або виконано частково, виконавчі дії у виконавчому провадженні зупинено. А згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується приватним виконавцем Авторговим А.М., виконавчі документи у виконавчих провадженнях № 62648972, № 62648921 та № 6264886 про стягнення з боржника грошових коштів виконані частково. При цьому, основна винагорода виплачена приватному виконавцю пропорційно до суми фактично стягнутих з боржника коштів.

Виконавчий документ у виконавчому провадженні № 62671494 про стягнення з боржника грошових коштів не виконано приватним виконавцем Овчаренком М.О.

За визначеннями ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України;

кредитор - юридична або фізична особа, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника;

забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника;

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

Виходячи із спеціальних норм КУзПБ на господарський суд покладено обов`язок надавати правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, тобто, грошові зобов`язання повинні бути встановлені як за розміром, так і за суттю.

Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до заяв приватного виконавця Авторгова А.М. та приватного виконавця Овчаренка М.О., їх грошові вимоги до боржника складаються з основної винагороди приватного виконавця, що передбачена ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та виникає на підставі постанови про стягнення з боржника основної винагороди, яка приймається приватним виконавцем у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом ч. 2, 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.(ч. 2) Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч. 4).

З аналізу зазначених норм законодавства слід дійти висновку, що саме розмір виконавчого збору визначається у постанові, яка приймається державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, та обчислюється у відсотках від суми, що підлягає стягненню з боржника у виконавчому провадженні, а виплачується згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" одночасно із задоволенням вимоги стягувача.

Разом з тим, спеціальними нормами статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина 1). Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина 2).

Згідно з ч. 3 статті 31 вказаного Закону основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) ч. 5 ст. 31 Закону.

Частиною 7 статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з пунктом 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналіз вказаних вище спеціальних норм законодавства, що врегульовують питання основної винагороди приватного виконавця, дає підстави для висновку, що розмір основної винагороди встановлюється у постанові про стягнення з боржника основної винагороди, яка приймається при відкритті виконавчого провадження, підлягає сплаті на користь приватного виконавця одночасно із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом на користь стягувача. Наведене узгоджується із порядком стягнення виконавчого збору, як-то установлене ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Поза як наведені норми законодавства пов`язують виплату основної винагороди приватного виконавця одночасно із задоволенням вимог стягувача (згідно з установленою черговістю у ч. 1 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження"), то відповідно і право вимоги приватного виконавця виникає одночасно із зазначеною подією, тобто у момент фактичного виконання боржником виконавчого документа. Одночасно із виникненням права вимоги приватного виконавця на виплату основної винагороди виникає і грошове зобов`язання у боржника в розумінні ст. 1 КУзПБ.

Отже, доводи приватних виконавців про те, що грошове зобов`язання боржника зі сплати основної винагороди приватному виконавцю виникає з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди у такому виконавчому провадженні, не узгоджуються з наведеними вище нормами законодавства та є помилковими, а відтак відхиляються апеляційним судом.

Оскільки, виконавчі провадження не закінчені у зв`язку з їх виконанням, вимоги стягувача боржником не виконані, суми визначені у виконавчих документах приватним виконавцем не стягнуті, колегія суддів вважає, що у боржника не виникло грошове зобов`язання в розумінні ст. 1 КУзПБ щодо виплати основної грошової винагороди приватного виконавця, та які заявлені як конкурсні вимоги, що виникли до дня відкриття провадження у даній справі про банкрутство.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення грошових вимог приватних виконавців.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи, що місцевий господарський суд ухвалив правильне судове рішення із дотриманням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими вище обставинами справи та наведеним відповідним нормативно-правовим обґрунтуванням, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг із залишенням без змін ухвали Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 в оскаржуваній частині.

Судові витрати за розгляд справи апеляційним судом належить покласти на скаржників в межах сплаченого судового збору при подачі апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 270, 271, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овчаренка Миколи Олександровича залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Авторгова Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

3. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2021 у справі № 910/11384/20 залишити без змін в частині грошових вимог приватних виконавців Овчаренка Миколи Олександровича та Авторгова Андрія Миколайовича .

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2021.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Грек