СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа № 922/2001/20

Східний апеляційний господарський суд у складі головуючого судді Мартюхіної Н.О., суддів Дучал Н.М., Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання: Голозубовій О.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Філатов П.А. довіреність б/н від 08.07.2020

від відповідача: Бабич Ю.В. ордер ДН №085885 від 17.08.2020

від третіх осіб: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", м. Харків (вх. №2Х)

на рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 (повний текст складено 03.12.2020) у справі №922/2001/20 (суддя Аюпова Р.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ", м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар", м. Харків

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури", м.Харків;

2. Фізичної особи-підприємця Шевцова Ігоря Юрійовича, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 3150829,81 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 по справі №922/2001/20:

- у задоволенні позову відмовлено частково;

- стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" суму заборгованості в розмірі 1619000,00 грн., судовий збір в розмірі 24285,00 грн.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просило скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 по справі №922/2001/20 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 619 000,00 грн. та витрат із сплати судового збору, та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:

- всі без виключення оплати за отриманий товар відповідач здійснював починаючи з 28.12.2019, тобто після поставки товару за видатковою накладною №4 від 19.12.2018, що свідчить про оплату вартості поставленого за вказаною видатковою накладною товару;

- вважає, що у відповідача відсутня заборгованість за видатковою накладною №4 від 19.12.2018, зважаючи на сплату ТОВ "Техностар" на користь ФОП Шевцова І.Ю. 8 436 142 грн., що є більшою сумою ніж сума поставленого товару за видатковою накладною №4 від 19.12.2018;

- позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача перед ФОП Шевцовим І.Ю. саме на підставі видаткової накладної №4 від 19.12.2018.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 по справі №922/2001/20; призначено справу до розгляду на "17" березня 2021 р. о 14:30 годині.

Позивач в судовому засіданні 17.03.2021 зазначив, що поставка товару здійснювалась Фізичною особою-підприємцем Шевцовим І.Ю. на підставі видаткової накладної №3 на суму 4 070 166,00 грн. та №4 від 19.12.2018 на суму 5 709 360,00 грн. Загалом Фізична особа-підприємець Шевцов І.Ю. поставив Товариству з обмеженою відповідальністю "Техностар" товар на суму 9 779 526,00 грн., а не на 10 055 142,00 грн., як помилково зазначено в тексті позовної заяви. За таких обставин вважає за доцільне змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на користь позивача 1 343 384, 00 грн.

Відповідач в судовому засіданні 17.03.2021 наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Треті особи в судове засідання 17.03.2021 не з`явились, причини неявки не повідомили.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури) (далі - продавець) укладено договір № ТХ-10/01-1, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця для використання у власній господарській діяльності товари, а покупець в порядку і на умовах даного договору, зобов`язується прийняти й оплатити товари.

Відповідно до розділу 3 даного договору, оплата за товари здійснюється покупцем у гривнях на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 цього договору. Розрахунки за товари здійснюються в наступному порядку: авансовий платіж в сумі 46489860,14 грн., протягам 60 календарних днів з моменту підписання договору. Покупець не пізніше 10.03.2018 видає продавцю грошову суму (завдаток) в сумі 23244930,07 грн., у рахунок належних з нього за договором № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018 платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Як зазначає позивач, за умовами даного договору, відповідач оплатив (авансував) товари на загальну суму 46489860,14 грн. (18.01.2018 - 5000000,00 грн.; 19.01.2018 - 16540000,00 грн.; 07.02.2018 - 1282300,00 грн.; 14.02.2018 - 1512000,00 грн.; 26.02.2018 - 2115000,00 грн.; 02.03.2018 - 923487,29 грн.; 02.03.2018 - 658599,20 грн.; 12.03.2018 - 9315621,86 грн.; 12.03.2018 - 116903,95 грн.; 14.03.2018 - 4155702,74 грн.; 14.03.2018 - 3783732,58 грн.; 14.03.2018 - 1086512,52 грн.).

В подальшому, продавець - ТОВ "Завод високовольтної апаратури) повернув частину коштів в сумі 15329733,95 грн. (19.03.2018 - 3783732,58 грн.; 19.03.2018 - 519480,31 грн.; 22.03.2018 - 9315621,86 грн.; 16.07.2018 - 410899,20 грн.; 15.08.2018 - 1000000,00 грн.; 17.08.2018 - 300000,00 грн.). Крім того, ТОВ "Завод високовольтної апаратури) поставило товарів на суму 32691956,00 грн. (за видатковою накладною № 64 від 16.07.2018 на суму 230000,00 грн.; за видатковою накладною № 107 від 20.10.2018 на суму 16692840,00 грн.; за видатковою накладною № 118 від 01.11.2018 на суму 4003080,00 грн.; за видатковою накладною № 121 від 07.11.2018 на суму 3548172,00 грн.; за видатковою накладною № 129 від 27.11.2018 на суму 10920,00 грн.; за видатковою накладною № 133 від 11.12.2018 на суму 1495344,00 грн.; за видатковою накладною № 148 від 17.12.2018 на суму 3789600,00 грн.; за видатковою накладною № 164 від 26.12.2018 на суму 2922000,00 грн.).

Отже, як стверджує позивач, за останньою накладною № 164 від 26.12.2018 у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1531829,81 грн. (32691956,00-46489860,14 + 15329733,95 = 1531829,81 грн.).

10.07.2018 між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" (далі - покупець) укладено договір № 2, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця для використання у власній господарській діяльності товари, а покупець в порядку і на умовах даного договору, зобов`язується прийняти й оплатити товари.

Відповідно до розділів 2, 3 даного договору, загальна вартість цього договору - є сумарна вартість всіх товарів, які продані на умовах цього договору та яка зазначена у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору. Оплата за товари здійснюється покупцем протягом 90 календарних днів з моменту поставки товару у гривнях на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 12 цього договору.

Як стверджує позивач, за умовами даного договору, ФОП Шевцов І.Ю. поставив відповідачу товари на загальну суму 10055142,00 грн. (за видатковою накладною № 3 від 19.11.2018 на суму 4070166,00 грн.; за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн.).

В подальшому, відповідач частково оплатив вказані товари на суму 8436142,00 грн. (28.12.2018 - 3060000,00 грн.; 16.01.2019 - 351000,00 грн.; 16.01.2019 - 500000,00 грн.; 21.01.2019 - 24000,00 грн.; 23.01.2019 - 507000,00 грн.; 24.01.2019 - 206000,00 грн.; 30.01.2019- 807000,00 грн.; 04.02.2019 - 504000,00 грн.; 04.02.2019 - 507000,00 грн.; 19.02.2019 - 144000,00 грн.; 21.02.2019 - 90000,00 грн.; 25.02.2019 - 51000,00 грн.; 25.02.2019 - 51000,00 грн.; 03.04.2019 - 109000,00 грн.; 16.05.2019 - 117000,00 грн.; 10.06.2019 - 255000,00 грн.; 11.06.2019 - 251000,00 грн.; 12.06.2019 - 500000,00 грн.; 19.08.2019 - 33000,00 грн.; 24.10.2019 - 78142,00 грн.; 06.02.2020 - 30000,00 грн.; 24.02.2020 - 51000,00 грн.; 25.02.2020 - 90000,00 грн.; 26.02.2020 - 60000,00 грн.; 27.02.2020 - 40000,00 грн.; 27.02.2020 - 20000,00 грн.).

Як стверджує позивач, за останньою накладною № 4 від 19.12.2018, у відповідача залишилась заборгованість в сумі 1619000,00 грн. (10055142,00 - 8436142,00 = 1619000,00 грн.).

В подальшому, 01.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод високовольтної апаратури (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (далі - цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 1, за умовами якого цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредиторам у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає з договору № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018, а саме: відповідно до договору цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 164 від 26.12.2018 на суму 2922000,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1531829,81 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від боржника грошову суму в розмірі 1531829,81 грн. Право вимоги передається цесіонарію на умовах, що існують на момент укладення даного договору.

01.06.2020 між ФОП Шевцовим Ігорем Юрійовичем (далі - цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (далі - цесіонарій) було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 2, за умовами п. п. 1, 2 якого, в порядку і на умовах, визначених даним договором, цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає із договору № 2 від 10.07.2018, а саме, відповідно до договору, цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1619000, 00 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника грошову суму у розмірі 1619000, 00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням боржником зобов`язань за вищевказаними договорами, новий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" про стягнення заборгованості за договорами цесії в загальному розмірі 3 150 829,81 грн., з яких 1 531 829,81 грн. заборгованість за договором № ТХ-10/01-1 від 10.01.2018, 1 619 000,00 грн. заборгованість за договором № 2 від 10.07.2018.

Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 по справі №922/2001/20 у задоволенні позову відмовлено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" суму заборгованості в розмірі 1619000,00 грн., судовий збір в розмірі 24285,00 грн.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 по справі №922/2001/20 оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як стверджує позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" неналежним чином виконало умови договору поставки № 2 від 10.07.2018 щодо повного розрахунку за отриманий товар, у зв`язку із чим за останнім обліковується заборгованість в розмірі 1 619 000,00 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняться у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Як вже зазначалось вище, 01.06.2020 між ФОП Шевцовим Ігорем Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" було укладено договір цесії (відступлення права вимоги) № 2, за умовами п. п. 1, 2 якого, в порядку і на умовах, визначених даним договором, цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові і стає кредитором у зобов`язанні ТОВ "Техностар" (боржник) перед цедентом, яке випливає із договору № 2 від 10.07.2018, а саме, відповідно до договору, цедент поставив боржнику товари за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5709360,00 грн., а боржник не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання з оплати даних товарів на загальну суму 1619000, 00 грн. Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника грошову суму у розмірі 1619000, 00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" вважає, що стало новим кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю Техностар за договором цесії № 2 на суму 1 619 000, 00 грн.

Місцевий господарський суд частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Техностар на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" 1 619 000,00 грн. у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №2 від 10.07.2018, виходив з доведеності позивачем факту наявності у відповідача заборгованості в розмірі 1 619 000,00 грн.

Разом з тим, судова колегія апеляційної інстанції не може погодитись із вищевказаною позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що Фізична особа-підприємець Шевцов І.Ю. на виконання умов договору поставки № 2 від 10.07.2018, поставив Товариству з обмеженою відповідальністю Техностар товар за видатковою накладною № 3 від 19.11.2018 на суму 4 070 166,00 грн. та за видатковою накладною № 4 від 19.12.2018 на суму 5 709 360,00 грн.

Загалом, вартість поставленого Фізичною особою-підприємцем Шевцовим І.Ю. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Техностар товару складає 9 779 526,00 грн., а не 10 055 142,00 грн. як було встановлено судом першої інстанції.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ" в судовому засіданні 17.03.2021 також зазначив, що в тексті позовної заяви останнім було помилково вказано про факт поставки Фізичною особою-підприємцем Шевцовим І.Ю. товару на суму 10 055 142,00 грн. Вірною сумою поставленого продавцем товару є 9 779 526,00 грн.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам Фізичної особи-підприємця Шевцова І.Ю., відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару за договором виконав частково на суму 8 436 142,00 грн. Зазначена обставина також визнається сторонами, у зв`язку із чим не потребує доведенню в силу положень ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, сума боргу за договором поставки № 2 від 10.07.2018 (видатковою накладною № 4 від 19.12.2018) складає 1 343 384,00 грн. (9 779 526,00 грн. - 8 436 142,00 грн. = 1 343 384,00 грн.).

Враховуючи наведене, з Товариства з обмеженою відповідальністю Техностар на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ" підлягає стягненню заборгованість за поставлений товар за договором поставки №2 від 10.07.2018, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шевцовим Ігорем Юрійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар", в розмірі 1 343 384,00 грн. В решті позовних вимог про стягнення 275 616,00 грн. слід відмовити.

Доводи апелянта, що у відповідача відсутня заборгованість за видатковою накладною №4 від 19.12.2018, зважаючи на сплату ТОВ "Техностар" на користь ФОП Шевцова І.Ю. 8 436 142,00 грн., що є більшою сумою ніж сума поставленого товару за видатковою накладною №4 від 19.12.2018, а позивачем не доведено наявність заборгованості відповідача перед ФОП Шевцовим І.Ю. саме на підставі видаткової накладної №4 від 19.12.2018, відхиляються судовою колегією апеляційного господарського суду, зважаючи на наступне.

Із наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахунку Фізичної особи-підприємця Шевцова І.Ю. вбачається, що всі оплати здійснювались Товариством з обмеженою відповідальністю "Техностар" із призначенням платежу: доплата за обладнання згідно договору № 2 від 10.07.2018.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" не зазначило в призначенні платежу за якою саме видатковою накладною здійснюється оплата.

Судова колегія апеляційного господарського суду зауважує, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований у ст.534 ЦК України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень ст.534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає: якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, установлена ст.534 ЦК України, застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст.534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження або платіж буде отримано без реквізиту «призначення платежу» чи як загальна підстава на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Отже, зважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Техностар" під час проведення платежів на користь Фізичної особи-підприємця Шевцова І.Ю. не зазначило номеру та дати видаткової накладної, а укладеним між ними договором не передбачено порядку розподілу коштів, кредитор правомірно зараховував сплачені боржником кошти в хронологічному порядку, тобто в першу чергу погашалась заборгованість по видатковій накладній № 3 від 19.11.2018.

Приймаючи до уваги, що вартість поставленого Фізичною особою-підприємцем Шевцовим І.Ю. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Техностар товару складає 9 779 526,00 грн., а відповідачем здійснено оплату вартості поставленого товару за договором на суму 8 436 142,00 грн., залишок заборгованості за договором поставки № 2 від 10.07.2018 (видатковою накладною № 4 від 19.12.2018) складає 1 343 384,00 грн.

Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 у справі №922/2001/20 підлягає скасуванню в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" 275 616,00 грн. із прийняттям нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 1 343 384,00 грн.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 у справі №922/2001/20 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 у справі №922/2001/20 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ" заборгованості в розмірі 275 616,00 грн.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗІОН ХХІ" заборгованості в розмірі 275 616,00 грн.

Абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 у справі №922/2001/20 викласти в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (61001, м. Харків, вул. Молодої Гвардії, 15/17; адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Данилевського, 27, кв. 11, ) суму заборгованості в розмірі 1 343 384,00 грн., судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 20 150,76 грн.»

В іншій оскаржуваній частині рішення Господарського суду Харківської області від 25.11.2020 у справі №922/2001/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зіон ХХІ" (61001, м. Харків, вул. Молодої Гвардії, 15/17; адреса для листування: 61058, м. Харків, вул. Данилевського, 27, кв. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техностар" (61017, м. Харків, вул. Велика Панасівська, 168, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6 201,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Н.М. Дучал

Суддя П.В. Тихий

( Повний текст постанови складено 23.03.2021 року).