ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Справа№ 910/9177/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Гарник Л.Л.

за участюсекретаря судового засідання Ковган О.І.
за участю представниківвідповідно до протоколу судового засідання від 25.03.2021
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник»
на ухвалуГосподарського суду міста Києва від 16.12.2020
у справі№910/9177/20
за позовомАрбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник"
за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачаАкціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів"
провизнання недійсним правочину
в межах справи№910/3093/20
за заявоюФізичної особи-підприємця Блюменфельда Максима Юрійовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд"
про банкрутство
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Блюменфельд Максим Юрійович звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд".

26.06.2020 до Господарського суду м. Києва надійшла заява арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича (боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" (відповідач) про визнання недійсним Договору №29 від 03.01.2020 про відступлення права вимоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпідшипник" (справа № 910/9177/20 в межах справи № 910/3093/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Парттрейнд").

Заява мотивована тим, що укладення між ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" та ТОВ "Інтерпідшипник" договору про відступлення права вимоги від 03.01.2020 № 29, підпадає під ознаки недійсності правочину, оскільки останній укладений протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство ТОВ "Парттрейнд" (ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник"), договір має безоплатний характер та укладений із заінтересованою особою - керівником Блюменфельдом Ю.О. від обох сторін договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 позовні вимоги арбітражного керуючого Ткачука Олександра Вікторовича задоволено повністю. Визнано недійним Договір №29 від 03.01.2020 про відступлення права вимоги, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (ТОВ «Парттрейнд») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Парттрейнд» все отримане за Договором №29 від 03.01.2020 про відступлення прав вимоги, а також документи, що підтверджують права вимоги до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на підставі Договору №67 від 16.01.2018 та Договору 111 від 28.01.2019.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що він не отримував за оспорюваним договором №29 від 03.01.2020 грошових коштів від боржника, а повернення останньому документів, що підтверджують право вимоги до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на підставі договору №67 від 16.01.2018 та договору №111 від 28.01.2019, не призведе до повернення боржнику права вимоги за цими договорами, оскільки він вже втратив право вимоги до Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» у зв`язку зі сплатою останнім заборгованості за договором №67 від 16.01.2018 та договором №111 від 28.01.2019. Грошові кошти, відступлення права вимоги на які було предметом договору №29 від 03.01.2020, вже стягнуті боржником з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів (виконавче провадження №62571338).

Боржник також посилається на те, що 03.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (ТОВ «Парттрейнд», боржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» (відповідач) було укладено Додаткову угоду до оспорюваного договору №29 від 03.01.2020, відповідно до якої за відступлення права вимоги відповідач сплачує боржнику грошові кошти у сумі 5000 грн., які були зараховані, з посиланням на статтю 601 Цивільного кодексу України, як зустрічні однорідні вимоги, і, відповідно, зобов`язання з їх сплати підлягають припиненню зарахуванням зустрічних однорідних вимог, відтак відступлення права вимоги за оспорюваним договором №29 від 03.01.2020 відбувалось на платній основі.

Відповідно до витягу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.12.2020, справу призначено до розгляду.

У зв`язку з відпусткою судді Сотнікова С.В., відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Грека Б.М., судді: Отрюх Б.В., Гарник Л.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 прийнято справу №910/9177/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Гарник Л.Л. Розгляд апеляційної скарги призначено на 04.03.2021.

04.03.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 23.03.2021.

В судовому засіданні 23.03.2021 оголошено перерву до 25.03.2021.

Учасники справи про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило. З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені апелянтом обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала господарського суду міста Києва від 16.12.2020 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, яка розглядається, господарським судом першої інстанції встановлено, що оспорюваний правочин - договір №29 від 03.01.2020 - укладено ТОВ "Парттрейнд" (ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник") за 3 місяця до відкриття провадження у справі № 910/3093/20 про банкрутство ТОВ "Парттрейнд".

Як слідує зі змісту оспорюваного правочину, останній направлений на відчуження належного ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") права вимоги до АТ "Запорізький завод феросплавів" щодо стягнення заборгованості в сумі 94 180,72 грн., що підтверджена рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.02.2020 у справі № 908/3020/19.

У той же час, серед визначених сторонами спірного правочину умов відсутні положення щодо домовленості сторін про таку істотну умову, як ціну відступлення, що підлягає сплаті ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") за відчуження ним права вимоги.

Таким чином, відчуження прав вимоги здійснено ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") безоплатно, внаслідок чого останній фактично відмовився від власних майнових вимог на суму 94 180,72 грн.

Відтак, господарський суд першої інстанції дійшов висновків, що оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків за ним, а спрямований на зменшення активів ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") у зв`язку з безоплатною передачею належного йому права вимоги на суму 94 180,72 грн. Наведене дає підстави для висновку про те, що дії сторін правочину свідчать про недобросовісну поведінку при його укладенні.

Крім того, господарським судом першої інстанції встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату укладення оспорюваного правочину 03.01.2020 керівником ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") та одним із його засновників (учасників) був Блюменфельд Ю.О .

Одночасно, керівником та одним із засновників (учасників) іншої сторони правочину - ТОВ "Інтерпідшипник", станом на 03.01.2020 також значиться Блюменфельд Ю.О .

Таким чином, оспорюваний арбітражним керуючим правочин укладений між заінтересованими особами, керівником та засновником (учасником) яких виступає одна й та сама особа - Блюменфельд Ю.О .

Відтак, господарський суд першої інстанції дійшов висновку, що безоплатне відчуження права вимоги за спірним правочином здійснено із заінтересованою особою незадовго до входження ТОВ "Парттрейнд" у процедуру банкрутства, що зменшило його активи в порушення приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Ткачук О.В. цілком погодився з встановленими господарським судом першої інстанції обставинами і висновками, викладеними в оскарженій ухвалі, та додатково послався на те, що доводи скаржника стосовно не отримання від боржника грошових коштів жодним чином не спростовують висновків суду щодо недійсності укладеного договору.

Скаржником було зазначено про обставини та докази, які не подавалися під час розгляду справи і не досліджувалися судом першої інстанції, зокрема - факт укладення додаткової угоди до оспорюваного договору, якою начебто було встановлено обов`язок відповідача сплатити на користь боржника грошові кошти в розмірі 5000 грн. за відступлення на його користь права вимоги.

Посилання скаржника на відомості про виконання відступлених відповідачу зобов`язань на користь боржника також не спростовують висновків суду щодо недійсності укладеного сторонами договору відступлення прав.

У відзиві на апеляційну скаргу ініціюючий кредитор боржника визнав оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, посилаючись на те, що оспорюваний договір №29 від 03.01.2020 про відступлення права вимоги відповідає критеріям недійсності, передбаченими частиною 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, боржник безоплатно здійснив відчуження майна, розрахунки за оспорюваним договором не відбулись, і боржник фактично відмовився від власних майнових вимог.

Колегією суддів Північного апеляційного господарського суду досліджено та проаналізовано умови договору №29 від 03.01.2020 про відступлення права вимоги (а.с. 99-100), та встановлено, що цей правочин не містить в собі зобов`язань щодо здійснення оплати за відчуження права вимоги на суму 94 180, 72 грн., а сам договір як від первісного кредитора так і нового кредитора підписаний однією й тією ж особою - Блюменфельдом Ю.О .

Колегією суддів також досліджено та проаналізовано витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 03.01.2020 (тобто - на дату укладення спірного договору) стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерпідшипник» (первісний кредитор згідно умов оспорюваного договору) (а.с. 37-40), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» (новий кредитор згідно умов оспорюваного договору) (а.с. 41-43) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Парттрейнд» (боржник) станом на 30.06.2020 (а.с. 59-65). Згідно відомостей, що містяться в цих витягах, одним з засновників та кінцевих беніфіциарних власників та керівником первісного та нового кредиторів був Блюменфельд Юрій Олександрович , тобто одна й та ж особа. Крім того, апеляційна скарга підписана від імені директора боржника - також Блюменфельда Ю.О. (а.с. 134).

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства заінтересовані особи стосовно боржника - юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником, юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник, юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи, власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки, а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими; для цілей цього Кодексу заінтересованими особами стосовно арбітражного керуючого чи кредиторів визнаються особи в такому самому переліку, як і заінтересовані особи стосовно боржника.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, що спірний правочин щодо відчуження від боржника відповідачу права вимоги здійснено заінтересованою особою.

Як зазначалось вище, серед визначених сторонами спірного правочину умов відсутні положення щодо домовленості сторін про таку істотну умову, як ціну відступлення, що підлягає сплаті ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") за відчуження ним права вимоги.

Під час апеляційного провадження, відповідачем було надані письмові пояснення (а.с. 196-198) в яких він посилається на укладення додаткової угоди від 03.01.2020 про сплату первісному кредитору новим кредитором грошових коштів в сумі 5000 грн., які було зараховано як зустрічні однорідні вимоги, чим, згідно доводів відповідача, підтверджується відступлення права вимоги на платній основі.

До письмових пояснень відповідача додана копія додаткової угоди до договору №29 від 03.01.2020 (а.с. 199).

Про обставини укладення цієї додаткової угоди йдеться в апеляційній скарзі та було наголошено представником відповідача в судовому засіданні.

Разом з тим, важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку. (правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17).

Натомість, договір №29 від 03.01.2020 про відступлення права вимоги є предметом оскарження у даній справі та визнаний оскарженою ухвалою суду недійсним.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду критично ставиться до посилань відповідача про підтвердження оплатності оспорюваного правочину укладанням зазначеної додаткової угоди, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та оскарженої ухвали місцевого господарського суду, будь-які відомості стосовно укладення такої додаткової угоди та здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог відсутні. Зазначена обставина була повідомлена відповідачем лише під час судового розгляду в господарському суді апеляційної інстанції. Втім, відповідачем не було повідомлено причини неподання цих відомостей та документів, що їх підтверджують, до господарського суду першої інстанції.

Про відсутність таких відомостей під час розгляду справи у господарському суді першої інстанції також наголосив арбітражний керуючий у своєму відзиві.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, частина 3 статті 269 ГПК України чітко передбачає обов`язковість обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від учасника справи.

Натомість, апелянтом не було наведено виняткових обставин та причин неможливості подання цих відомостей до господарського суду першої інстанції, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги також в практиці ділового обороту називається "договором цесії", а його суб`єкти відповідно "цедентом" (старий кредитор) та "цесіонарієм" (новий кредитор). Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Якщо договір відступлення права вимоги є безоплатним, тобто права по зобов`язанню переходять до нового кредитора без якогось зустрічного надання), такі відносини регулюються також нормами про дарування.

Частиною 3 статті 720 Цивільного кодексу України встановлено, що підприємницькі товариства можуть укладати договір дарування між собою, якщо право здійснювати дарування прямо встановлено установчим документом дарувальника(правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №923/20/17).

Натомість, апелянтом не надано відомостей, що статутом первісного кредитора передбачено право дарувати майно (майнові права), в тому числі майнові права, у зв`язку з чим цілком обґрунтованим є висновок про те, що спірний правочин суперечить вимогам частини 3 статті 720 Цивільного кодексу України.

Період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними. (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може (правова позиція, викладена в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №922/1903/18).

Зважаючи на викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду цілком погоджується з висновками місцевого господарського суду стосовно того, що оспорюваний договір не направлений на реальне настання правових наслідків за ним, а спрямований на зменшення активів ТОВ "Торговий дім "Інтерпідшипник" (ТОВ "Парттрейнд") у зв`язку з безоплатною передачею належного йому права вимоги на суму 94 180,72 грн.; наведене дає підстави для висновку про те, що дії сторін правочину свідчать про недобросовісну поведінку при його укладенні; безоплатне відчуження права вимоги за спірним правочином здійснено із заінтересованою особою незадовго до входження ТОВ "Парттрейнд" у процедуру банкрутства, що зменшило його активи в порушення приписів статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а зміст оспорюваного договору не відповідає критеріям розумності та добросовісності, та фактично направлений на безоплатне відчуження права вимоги боргу заінтересованій особі, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсними у відповідності до ч. 1 ст. 215, 234 ЦК України та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що місцевим господарським судом вірно враховано та застосовано норми Закону при прийнятті оскарженої ухвали.

Відповідно статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції є таким, що вимогам закону відповідає

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) від 23.07.2009, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення незначних правил при розгляді та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. Доводи скаржника спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпідшипник» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського міста Києва від 16.12.2020 залишити без змін.

Матеріали справи №910/9177/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

Л.Л. Гарник

Повний текст складено 29.03.2021