ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 справа № 914/3310/20

За позовом: Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Буд Експерт», м. Львів, м. Винники,

про: стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 338 540,00 грн

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

від позивача: В.Б. Вошик - представник;

від відповідача: Т.Я. Билень - представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Буд Експерт» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 338 540,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.12.2020 призначено розгляд справи №914/3310/20 в підготовчому засіданні на 25.01.2020. В подальшому розгляд справи відкладено на 17.02.2021. В судовому засіданні 17.02.2021 оголошено перерву до 22.02.2021. У судовому засіданні 22.02.2021 оголошено перерву до 01.03.2021.

Ухвалою суду від 01.03.2021 закрито підготовче провадження у справі № 914/3310/20 та призначити справу до судового розгляду по суті на 22.03.2021.

В судовому засіданні 22.03.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надавав відповідачу послуги, однак відповідач обов`язку щодо вчасної та повної оплати послуг не виконав. Відтак, на думку позивача, у відповідача виникла заборгованість по оплаті вартості наданих послуг у розмірі 338 540,00 грн.

В судовому засіданні 22.03.2021 представник відповідача надав пояснення по суті спору, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відповідач зазначає, що якщо прийняти до уваги всі Акти приймання-передачі послуг наданих Позивачем, у Відповідача не лише відсутня заборгованість за Договором, але й наявна переплата у розмірі 25 325,00 грн. Також відповідач звертає увагу на те, що між Позивачем та Відповідачем наявні договірні відносини на підставі Договору, а не домовленості, як про це зазначає Позивач. Крім того, Відповідач, в поданому відзиві, категорично заперечує факт отримання послуг від позивача за період з 30.01.2019 року до 27.08.2019 року, та стверджує, що Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту надання таких послуг, а відтак вважає, що у нього відсутнє зобов`язання щодо підписання Актів № 000006 від 30.01.2019 року, № 000010 від 25.03.2019 року, № 000011 від 27.03.2019 року та № 000012 від 29.03.2019 року на загальну суму 197 100,00 грн.

Не погоджуючись з твердженням відповідача, позивач подав до суду відповідь на відзив, в якsq вважає відзив необґрунтованим та просить суд задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні 22.03.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Як вбачається з позовної заяви Фізичною особою - підприємцем Івановою Мартою Романівною (дівоче прізвище - Дмитришин ) з жовтня 2017 року надавались послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Тепло Буд Експерт» з перевезення вантажів та робіт спецтехніки.

До матеріалів справи долучено ряд підписаних сторонами актів здачі - прийняття, а саме:

Акт№ ОУ-0000019 від 11.06.18 на суму- 7 520,00 грн;

Акт № ОУ-0000024 від 19.06.18 на суму 3 760,00 грн;

Акт № ОУ-0000026 від 27.06.18 на суму - 13 600,00 грн;

Акт № ОУ-0000027 від 02.07.18 на суму 28525,00 грн.

Акт № ОУ-000030 від 20.07.18 на суму 25 080,00 грн.

Акт № ОУ-0000033 від 01.10.18 на суму 10 340,00 грн;

Акт№ ОУ-0000038 від 26.11.18 на суму 71 120,00 грн;

Акт № ОУ-0000039 від 30.11.18 на суму 42 400,00 грн.

Акт № ОУ-0000040 від 10.12.18 на суму 54 880,00 грн;

Актів № ОУ-0000041 від 17.12.18на суму 57 360,00 грн;

Акт № ОУ-0000042 від 21.12.18 на суму 29 920,00 грн;

Акт № ОУ-0000043 від 27.12.18 на суму 41 200,00 грн;

Акт № ОУ-0000001 від 02.01.19 на суму 30 960,00 грн;

Акт № ОУ-0000002 від 09.01.19 на суму 38 560,00 грн;

Акт № ОУ-0000003 від 15.01.19 на суму 25 320,00 грн;

Акт № ОУ-0000004 від 21.01.19 на суму 84 520,00 грн;

Акт № ОУ-0000020 від 27.08.19 на суму 13 400,00 грн.

Загальна сума підписаних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) складає - 582225,00 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено платіжні доручення, в яких не вказано призначення платежу, зокрема, стосовно яких актів проведена оплата, а саме:

Платіжне доручення № 3158 від 18.01.19 р. сума - 50 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3238 від 07.02.19 р. сума - 30 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3287 від 20.02.19 р. сума - 30 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3312 від 06.03.19 р. сума - 20 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3337 від 18.03.19 р. сума - 30 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3427 від 17.05.19 р. сума - 20 000,00 грн.

Платіжне доручення № 3882 від 30.10.19 р. сума - 30 000,00 грн.

Платіжне доручення № 4199 від 19.02.20 р. сума - 25 000,00 грн.

Платіжне доручення № 4363 від 16.03.20 р. сума - 25 000,00 грн.

Загальна сума платіжних документів відповідача, котрі не мають ідентифікації, стосовно яких актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) була проведена оплата складає - 260 000,00 грн.

Матеріали справи містять копії платіжних доручень з призначенням платежу, а саме:

Платіжне доручення №2707 від 07.09.2018 на суму 30000,00 грн;

Платіжне доручення №2896 від 19.10.2018 на суму 25000,00 грн;

Платіжне доручення №3027 від 11.12.2018 на суму 30000,00 грн;

Платіжне доручення №3062 від 21.12.2018 на суму 95785,00 грн.

Загальна сума платіжних документів відповідача , котрі мають ідентифікації, стосовно яких рахунків була проведена оплата складає - 180 785,00 грн.

Як зазначає позивач, частина актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), котрі надавались відповідачу для підписання, не були повернуті.

Виходячи з цього, 26 жовтня 2020 р. на адресу ТзОВ «ТЕПЛО БУД ЕКСПЕРТ» було направлене письмове звернення з додатками (штрих-код ідентифікатор поштового відправлення - 463 з проханням підписати та повернути наступні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

Акт № 000006 від 30 січня 2019 р. на суму 116 560,00 грн (додаток: копії двох рапортів);

Акт № 000010 від 25 березня 2019 р. на суму 3 820,00 грн (додаток: копія рапорту);

Акт № 000011 від 27 березня 2019 р. на суму 62 800,00 грн (додаток: копії трьох рапортів);

Акт № 000012 від 29 березня 2019 р. на суму 13 920,00 грн (додаток: копії двох рапортів).

До матеріалів справи долучено докази направлення таких актів відповідачу. Дане відправлення вручене відповідачу особисто, згідно інформації сайту «Укрпошта» 27.10.2020р.

Як зазначає позивач, не підписання відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) у вказаний в зверненні термін, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання відповідачем повного виконання позивачем своїх зобов`язань та послуги вважаються наданими у повному обсязі та прийнятими відповідачем без зауважень.

Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням замовником умов щодо оплати вартості наданих послуг, ФОП Іванова М.Р. звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані та неоплачені послуги у розмірі 338 540,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтовані та такі що не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору.

Беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов`язань, суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з договору про надання послуг.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд звертає увагу на те, що в силу приписів ст.ст. 6, 626, 627, 628, 638 ЦК України договір є вчиненим з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, визначених в т.ч. на розсуд сторін.

Як вбачається з долученого відповідачем до справи договору про надання послуг, останній не містить серед іншого істотної умови щодо вартості наданих послуг із розшифровкою ціни послуг по перевезенню чи послуг спецтехніки. Не передбачено умовами договору і порядку здійснення замовлень послуг.

Поданий відповідачем примірник договору, на який не посилається в позовній заяві позивач, не містить всіх істотних умов, передбачених для такого роду договорів, а відтак є неукладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на акти здачі - прийняття робіт, які складені не на підставі договору, а на підставі рахунків, які не долучені позивачем до матеріалів справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи підписаних відповідачем актів наданих послуг, загальна сума таких послуг, вартість яких погоджена сторонами шляхом підписання актів здачі-приймання складає 582 225,00 грн.

Проте, слід звернути увагу, що зазначені акти здачі-приймання наданих послуг не містять ні строків, ні порядку оплати таких послуг.

До матеріалів справи позивачем долучено платіжні доручення з призначенням платежу - оплата за послуги будівельної техніки на загальна суму - 260 000,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявні платіжні доручення, які містять призначення платежу за надані транспортні послуги згідно рахунків ( рахунки до матеріалів справи позивачем не долучені) на загальну суму 180 785,00 грн.

Таким чином, загальна сума оплачених відповідачем послуг складає 440785,00 грн.

До матеріалів справи, також, долучено акти, які не підписані відповідачем: Акт № 000006 від 30.01.2019 на суму 116 560,00 грн (додаток: копії двох рапортів); Акт № 000010 від 25.03.2019 на суму 3 820,00 грн (додаток: копія рапорту); Акт № 000011 від 27.03.2019 на суму 62 800,00 грн (додаток: копії трьох рапортів); Акт № 000012 від 29.03.2019 на суму 13 920,00 грн (додаток: копії двох рапортів). Загальна вартість зазначених та не підписаних відповідачем актів приймання-передачі послуг складає 197100,00 грн.

Разом з тим, відповідач заперечує надання йому позивачем послуг у спірному періоді.

Що стосується зазначених позивачем актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), які не підписані зі сторони відповідача, то суд зазначає наступне:

Як вбачається із зазначених актів, вони складені позивачем на підставі рахунків, які не долучені до матеріалів справи. Крім того, долучені до матеріалів справи акти не містять посилання на будь - який договір, так само як і не містять посилання на порядок та строки оплати вартості послуг.

Є не зрозумілим, яким чином позивачем визначалась вартість послуг спецтехніки, оскільки в різних актах вартість години роботи однієї і тої ж техніки є різна.

Оскільки до матеріалів справи позивачем не долучено доказів замовлення відповідачем послуг спецтехніки чи перевезення у спірному періоді, рахунків , на підставі яких позивачем складались акти наданих послуг, доказів направлення таких рахунків відповідачу, доказів погодження сторонами вартості послуг та доказів фактичного надання таких послуг, суд вважає не підписані відповідачем акти виконаних робіт - не належними і не допустимими доказами надання послуг.

Що стосується долучених позивачем до актів здачі-приймання змінних рапортів, якими позивач обґрунтовує вартість наданих ним послуг по не підписаних актах, то такі докази є неналежними і недопустимими. Зокрема, зазначені рапорти не містять інформації кому надавались послуги та не містять підпису представника замовника, який би зафіксував надання таких послуг. Зазначені змінні рапорти не є первинними бухгалтерськими документами, з яких можливо встановити факт надання послуг відповідачу, який заперечує надання таких послуг.

Є необґрунтованими твердження позивача, що лише сам факт направлення актів здачі приймання робіт відповідачу та не повернення їх із зазначенням причин відмови від підписання розцінюється як факт надання послуг та прийняття їх замовником, про що зазначено в долученому відповідачем примірнику договору.

Як вже зазначалося раніше, суд критично оцінює наданий відповідачем договір і вважає що сторонами не досягнуто згоди зі всіх істотних умов, щоб вважати його укладеним. Крім того, зазначені акти приймання -передачі не містять посилання на договір, а складені на підставі рахунків, які не долучені позивачем до матеріалів справи.

Крім того, у вказаних актах, як і в попередніх ( підписаних сторонами і скріплених печатками сторін) відсутні порядок та строки оплати наданих послуг.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, таке звернення позивача до відповідача шляхом направлення претензії з вимогою про оплати вартість наданих послуг в матеріалах справи відсутнє.

Враховуючи наведене, суд розглянувши позовні вимоги, вважає такі необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому заявлені вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі «Серявін проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010 р.) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до статті 129 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26.03.2021.

Суддя Н.Є. Березяк