ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Справа № 1-23-32/135-08-4825

м.Одеса, пр-т Шевченка, 29

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді М.А. Мишкіної

суддів: О.Ю. Аленіна, К.В. Богатиря

секретар судового засідання Кияшко Р.О.

за участю представників учасників справи про банкрутство:
від ТОВ «Дартосбуд» - не з`явився;

від Управління пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси не з`явився;

від ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» - не з`явився;

від Міністерства оборони України - Добров Ю.І. за Витягом з ЄДР

від КЕВ м.Одеси - Поляков О.Г. за довіреністю

від прокуратури Свентицький І.В. прокурор відділу спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону;

від Південного межрегіонального управління юстиції Волков Д.О. (присутній)

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дартосбуд»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року

у справі №1-23-32/135-08-4825

за заявою Управління пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси

до боржника Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» про банкрутство

суддя суду першої інстанції В.Д. Найфлейш

час і місце постановлення ухвали: 06.10.2020р., 12.10год. м.Одеса, Господарський суд Одеської області, зала судових засідань №2

повний текст ухвали складено 12.10.2020р.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
У судових засіданнях 08.02.2021р. та 22.02.2021р. оголошувались перерви згідно ст.216 ГПК України
В судовому засіданні 11.03.2021р. згідно ст.ст.233, 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

Управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси звернулось до Господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод», посилаючись на неспроможність погасити заборгованість в сумі 226393,76грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.12.2008р. порушено провадження у справі №32/135-08-4825 про визнання банкрутом Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» за заявою УПФУ в Малиновському районі м. Одеси, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, залучено до участі у справі про банкрутство Міністерство оборони України (згідно ухвали суду про виправлення описки від 22.12.2008р.).

Постановою Господарського суду Одеської області від 25.11.2013р. Державне підприємство „Одеський автомобільний ремонтний завод визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2014р. задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальність «Дартосбуд» від 24.01.2014р. - визнано поточні грошові вимоги ТОВа «Дартосбуд» до ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» в сумі 2900000грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.06.2018р. призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Пояркова В.О.

22.10.2019р. ТОВ «Дартосбуд» подало місцевому господарському суду заяву в порядку ст.20 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в якій просить суд скасувати наказ Міністерства оборони України №697 «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія» від 28.12.2017р. (надалі Наказ №697) в повному обсязі, повернути майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», а саме будівлі і споруди, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Артилерійська, 4.

В обґрунтування заяви ТОВ «Дартосбуд» зазначило, що дії по незаконному виведенню нерухомого майна з господарського відання підприємства - банкрута та незаконна його реєстрація за ДП «Укрспецконверсія» на підставі наказу №697 грубо порушують права та законні інтереси кредиторів; наказ є протиправним та необґрунтованим. В рамках провадження у справі №1-23-32/135-08- 4825 про банкрутство, господарським судом Одеської області 25 листопада 2013 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру відносно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» та призначено ліквідатора банкрута. З дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи банкрута та враховуючи визнання судом ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» банкрутом та призначення ліквідатора банкрута, з 25.11.2013р. Міністерство оборони України втратило будь-які управлінські та/чи розпорядчі функції щодо банкрута та його майна, що водночас наділило такими функціями арбітражного керуючого ліквідатора банкрута. Відповідно до ч.1 ст.42 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Факти незаконного вилучення нерухомого майна у банкрута та подальша перереєстрація права господарського відання на іншу юридичну особу (яка навіть не є стороною у даній справі) не лише свідомо, грубо, та умисно порушують вимоги законодавства України, але й позбавляють функцій керівника банкрута ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» діючого ліквідатора.

04.11.2019р. Міністерство оборони України подало суду першої інстанції відзив на заяву, в якому просило суд відмовити ТОВ «Дартосбуд» у задоволенні заяви та зазначило, зокрема, наступне:

- вимоги ТОВа «Дартосбуд» про скасування наказу мають розглядатись в порядку адміністративного судочинства;

- з березня 2018р. в Окружному адміністративному суді м.Києва розглядається справа №826/5037/18 про визнання протиправним на скасування наказу №697 та про визнання протиправним та скасування наказу №214 від 14.05.2018р., яким були внесені зміни до Наказу №697;

- ТОВ «Дартосбуд» в заяві не зазначає хто має повернути майно і яке саме майно має бути повернутим (не зазначені літери будівель та споруд);

- спірне майно є військовим, відповідно до ст.ст.141, 148 ГК України та ст.ст.1, 3, 4 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності» Міністерство оборони України є суб`єктом управління державним майном, що закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями ЗС України;

- державне (військове) нерухоме майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», що знаходиться на території військового містечка №16а по вул.Артилерійській,4 перебуває у власності Держави в особі Міністерства оборони України, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нежитлові будівлі ДП «ОАРЗ» від 11.11.2008р.;

- майновий комплекс авторемонтного заводу було утворено за рахунок будівель та споруд автомайстерен військового училища; майно було створено та перебувало у користуванні військових установ з 1946 року;

- за радянські часи майно перебувало у користуванні Військової частини НОМЕР_1 , з утворенням держави України ця військова частина була перейменована у ВЧ А3926

- Наказом Міноборони №508 від 04.09.2007р. було створене ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», за яким було закріплене військове майно військової частини. Статус державного (військового) майна закріпленого за ДП «ОАРЗ» не змінювався, а були змінені лише найменування та організаційно-штатна структура заводу;

- будь-які акти прийому-передачі військового майна ВЧ НОМЕР_2 до сфери управління інших міністерств або органів виконавчої влади та місцевого самоврядування не складались, майно зі сфери управління Міноборони України не вибувало, а тому до цього часу його статус як військового майна не припинявся;

- нерухоме майно, яке перебувало у користуванні ДП «ОАРЗ» є державним (військовим) майном, власником якого є Держава в особі Міноборони України, а у ДП «ОАРЗ» воно лише перебувало в тимчасовому користуванні та на балансі;

- з моменту початку процедури ліквідації боржника і до цього часу нерухоме майно ДП «ОАРЗ» не включене до складу ліквідаційної маси банкрута, а ліквідаційна маса не погоджувалась Міністерством оборони України згідно положень п.12 ст.96 Закону №2343-ХІІ, а тому є нікчемними доводи ТОВ «Дартосбуд» про те, що Міноборони України незаконно видало наказ №697

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.11.2019р. відмовлено у відкритті провадження за заявою ТОВ «Дартосбуд» про скасування наказу Міністерства оборони України №697 від 22.10.2017р. з підстав непідвідомчості заяви господарському суду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.01.2020р. апеляційну скаргу ТОВ «Дартосбуд» задоволено, ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.11.2019р. скасовано, справу №1-23-32/135-08-4825 передано до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду заяви ТОВ «Дартосбуд» про скасування наказу Міноборони України «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія» 26.12.2017р. №697.

30.01.2020р. ТОВ «Дартосбуд» подало місцевому господарському суду уточнення до заяви про визнання недійсними правочинів, в яких заявник просив суд:

- скасувати наказ Міністерства оборони України №697 «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія» від 26.12.2017р. в повному обсязі;

- скасувати наказ Міністерства оборони України №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)» від 13 грудня 2019р. в повному обсязі;

- повернути майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», а саме будівлі і споруди, розташовані за адресою: м.Одеса, вул.Артилерійська,4 до складу ліквідаційної маси.

У заяві у якості третіх осіб зазначені ДП «Укрспецконверсія» та Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса; містяться посилання на норми ст.ст.7,42, 59,61, 62 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.319, 328 ЦК України та зазначено, що відбулось безоплатне вилучення нерухомого майна боржника, в результаті чого майнових активів виявилось недостатньо для задоволення вимог кредитора.

02.06.2020р. Міноборони України подало суду відзив на уточнену заяву, в якому, зокрема, зазначило:

- заява ТОВа «Дартосбуд» підлягає залишенню без руху;

- доводи заявника про те, що нерухоме майно ДП «ОАРЗ» було незаконно вилучене у банкрута та передано іншій особі є безпідставними;

- у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р (яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.04.2019р.) зазначено, що статус державного (військового майна), закріпленого за ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» не змінювався, а було змінено лише його найменування;

- індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси.

03.09.2020р. ТОВ «Дартосбуд» подало суду першої інстанції уточнення до заяви , в якому просило суд:

- скасувати наказ Міністерства оборони України №697 «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія» від 26.12.2017р. в повному обсязі;

- скасувати наказ Міністерства оборони України №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)» від 13 грудня 2019р. в повному обсязі;

- повернути до складу ліквідаційної маси майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», а саме будівлі і споруди, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, а саме: контрольно-пропускний пункт (літ. А) загальною площею 55,40кв.м., медичний пункт (літ. Б) загальною площею -407,30кв.м., дільниця ремонту вантажних автомобілів загальною площею 5805,30 кв.м., компресорна станція (літ. Г) загальною площею 421,50 кв.м., дерево оброблювальна дільниця (літ. Д) загальною площею 745,0 кв.м., заводоуправління (літ. Е) загальною площею 2273,30 кв.м., склад пально-мастильних матеріалів (літ. М) загальною площею 24,70кв.м., цех нестандартизованого обладнання (літ. З) загальною площею 4764,50кв.м., цех нестандартизованого обладнання (склад)(літ.Ж) загальною площею 50,30кв.м., дільниця ремонту легкових автомобілів (літ.И) загальною площею 2364,40 кв.м., склад запасних частин і матеріалів (літ.К) загальною площею 1825,90 грн., мазутна станція (літ. Л) загальною площею 86,40 кв.м., станція пожежогасіння (літ. Н) загальною площею 185,90 кв.м., дільниця ремонту двигунів (літ. О) загальною площею 4737,10 грн., центральна розподільна станція (літ. Р) загальною площею 84,00 кв.м., будівля інструментальних камер (літ. С) загальною площею 841,00 кв.м., котельня (літ. У) загальною площею 527, 1 О кв.м., водно-масляне господарство (літ. П) загальною площею 143,60 кв.м.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.10.2020р. (повний текст ухвали складено 12.10.2020р.) відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дартосбуд» від 22.10.2019р. за вх.№3-853/19 з урахуванням уточнень від 30.01.2020р. вх.№2374/20 та від 03.09.2020р. вх.23229/20 про скасування наказів Міністерства оборони України №697 від 26.12.2017р., №638 від 13.12.2019р. та повернення майна до ліквідаційної маси.

Ухвала вмотивована наступним.

З посиланням на норми ч.1 ст.42 КУзПБ та ст.43 цього кодексу суд зазначив, що за цими нормами можуть лише оспорюватися правочини вчинені боржником, а в даному випадку йдеться про вчинення правочинів органом управління боржника (Міноборони), оскарження яких не передбачено ст.43 КУзПБ в межах справи про банкрутство.

Наказом Міністра оборони України від 04.09.2007р. №508 «Про перейменування Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ) та затвердження його статуту» визначено перейменувати Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ) у Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод" та установити, що Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України "Одеський автомобільний ремонтний завод" (військова частина НОМЕР_2 ). Вищевказане досліджувалось Південно-західним апеляційним господарським судом у постанові від 22.01.2019р., яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 18.04.2019р. та здійснено висновок, що статус державного (військового) майна закріпленого за ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» не змінювався, а було змінено лише його найменування. Наявні матеріали справи не містять, а учасниками провадження не надано жодних доказів на підтвердження передачі майна військової частини НОМЕР_2 до сфери управління інших міністерств або органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, у зв`язку з чим колегією суддів до уваги не приймаються посилання апелянтів на те, що реалізоване на аукціоні майно боржника не є військовим майном. Таким чином, судами апеляційної та касаційної інстанцій вже досліджувалось питання віднесення майна ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» до військового. Відповідно до ч. 3 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства, індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси. Враховуючи те, що відповідно до висновків Південно-західного апеляційного господарського суду, викладених у постанові від 22.01.2019р. майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» є військовим, а також те, що військове майно закріплюється на праві оперативного управління, яке не включається до складу ліквідаційної маси, підстави для задоволення вимоги ТОВ «Дартосбуд» про повернення майна до ліквідаційної маси боржника відсутні.

При цьому суд застосував положення ст.ст.1,2,3,6 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст.62 КУзПБ та дійшов до висновку, що відповідно до висновків постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р. майно ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» є військовим, закріплюється на праві оперативного відання, не включається до складу ліквідаційної маси банкрута.

06.11.2020р. до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дартосбуд» (надіслана службою кур`єрської доставки 31.10.2020р.) на вищезазначену ухвалу, в якій скаржник просить суд скасувати оскаржену ухвалу та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ТОВа «Дартосбуд» у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що:

- накази Міністерства оборони України про передачу майна банкрута є такими, що прийняті всупереч положенням ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (який був чинним на дату прийняття наказу №697 від 26.12.2017р.), а також положень Кодексу України процедур з банкрутства;

- з дня призначення ліквідатора до нього переходять права керівника (органів управління) юридичної особи банкрута;

- оскільки 25.11.2013 ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» визнано банкрутом, то з вказаної дати всі права щодо управління державним майном перейшли від Міністерства оборони України до ліквідатора Банкрута, а будь-яке відчуження майна банкрута можливе виключно на аукціоні в порядку передбаченому законодавством, яке регулює провадження у справі про банкрутство;

- Міністерство оборони України втратило право розпоряджатися майном, а передача майна, яке перебувало в господарському відданні Банкрута на користь інших юридичних осіб, є незаконним та грубо порушує права кредиторів, яке полягає в позбавленні останніх можливості задовольнити свої грошові вимоги за рахунок вказаного майна. Викладене вказує на очевидне грубе порушення законодавства зі сторони Міністерства оборони України, а також є безумовною підставою для визнання протиправними та скасування оспорюваних наказів;

- в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, Верховним Судом зроблено висновок, що повноваження суду щодо здійснення захисту законних інтересів сторін судового процесу, є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду конкретної справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо предмету спору;

- для військових частин, закладів, установ та організації Збройних Сил законодавством встановлено інший правовий режим регулювання їх діяльності, ніж для Державних підприємств, що знаходяться в сфері управління Міністерства оборони України, зокрема зовсім інший вид речового права для закріплення державного майна, а саме - закріплення його за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління;

- майно ДІІ «Одеський автомобільний ремонтний завод» не може бути віднесено до військового, оскільки воно не має встановлених законодавцем кваліфікуючих ознак такого майна, а саме - закріплення його за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України на праві оперативного управління. Факт того, що нерухоме майно перебувало в господарському відданні банкрута підтверджується записом про інше речове право №19419337, який містився в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (інформаційна довідка міститься в матеріалах справи);

- висновки суду першої інстанції про те, що майно Банкрута є нібито військовим та нібито не включається до ліквідаційної маси є безпідставними та зроблений з невірним застосуванням норм матеріального права, а саме положень ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ЗУ «Про Збройні Сили України», ГК України. Аналогічний висновок викладено в поставі Вищого господарського суду України від 30.10.2013р. у справі №5020-1/064-7/348-10/096-3/110-195/2011;

- як вбачається з положень Статуту банкрута, а також з встановлених судами у справі про банкрутство обставин, Банкрут є державним унітарним комерційним підприємством, а тому в розумінні положень ГК України майно за даним підприємством апріорі не може бути закріплене на праві оперативного управління, оскільки з таким правовим статусом майно може бути закріплено виключно за некомерційним - казенним підприємством;

- висновок суду про те, що майно банкрута нібито не входило до складу ліквідаційної маси, оскільки є нібито військовим та нібито було закріплено за ним на праві оперативного управління, є таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також прямо суперечить наявним в матеріалам справи доказам;

- судом касаційної інстанції у постанові не досліджувалось питання правового статусу майна банкрута та не було зроблено висновків про те, що майно Банкрута є військовим та закріплено за ним на підставі оперативного управління;

- правовий статус майна Банкрута, який вказаний в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р., є правовою оцінкою, а не юридичним фактом (життєвою обставиною), з якою пов`язується виникнення юридичних наслідків, а тому суд першої інстанції мав самостійно дослідити всі подані заявником на спростування такого висновку докази та надати свою оцінку тому, чи відноситься майно Банкрута до військового майна та чи закріплено його за Банкрутом на праві оперативного управління;

- оскільки Міністерство оборони України займає взаємовиключні правові позиції щодо одного й того ж самого майна, а також з огляду на те, що єдиною метою передачі майна, яке перебувало у Банкрута на праві господарського віддання іншим юридичним особам є ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами у справі про банкрутство, то дані обставини вказують на недобросовісну поведінку Міністерства оборони України, а також вказує на безумовні підстави для задоволення вимог ТОВ «Дартосбуд»;

Ухвалами суду апеляційної інстанції:

- від 11.11.2020р. апеляційну скаргу залишено без руху;

- від 22.12.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВа «Дартосбуд» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.10.2020р. у справі №1-23-32/135-08-4825; встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу, будь-яких клопотань з процесуальних питань до 11.01.2021р.;

- від 14.01.2021р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні 08.02.2021р. з повідомленням учасників справи.

06.01.2021р. Міністерство оборони України подало суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити оскаржену ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві (крім доводів, наведених під час розгляду заяви судом першої інстанції), зокрема, зазначено, що:

- суд в ухвалі від 06.10.2020р. цілком обґрунтовано зазначив, що відповідно до ч.1 ст.42 та ст.43 Кодексу з процедур банкрутства підстав для оскарження кредитором (ТОВ . «Дартосбуд») наказів Міністерства оборони України в межах справи про банкрутство ДП «ОАРЗ» немає;

- подана до суду заява ТОВ «Дартосбуд» від 02.09.2020р., (як і подані раніше заяви від 22.10.2019р. та 30.01.2020р.) не відповідали вимогам, визначеним ст.ст. 46,162,164 ГПК України. Крім того, ТОВ «Дартосбуд» не було сплачено судовий збір за позов про визнання правочинів недійсними; в поданій до суду заяві ТОВ «Дартосбуд» від 02.09.2020р. жодним чином не зазначає хто має повернути майно і до кого заявлені позовні вимоги;

- безпідставними є доводи ТОВ «Дартосбуд» про те, що нерухоме майно ДП «ОАРЗ» було незаконно вилучене з ліквідаційної маси підприємства-банкрута та передане іншій особі.

15.01.2021р. арбітражний керуючий Поярков В.О. подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу від 06.10.2020р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ТОВа «Дартосбуд». У відзиві зазначено, що:

- враховуючи, що спірне майно перебувало у державній власності та було передано на праві господарського відання ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», підприємство мало право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а Міноборони України виконувало лише функцію органу, уповноваженого на управління (до моменту відкриття ліквідаційної процедури);

- після набрання чинності постанови господарського суду Одеської області віл 25.11.2013р., якою Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» визнано банкрутом, та відкриття ліквідаційної процедури повноваження щодо здійснення, укладання будь яких правочинів відносно майна боржника перейшло до ліквідатора, а орган управління майном, у даному випадку Міноборони України такі повноваження втратило;

- будь-яке відчуження майна банкрута можливе виключно на аукціоні в порядку, передбаченому законодавством, яке регулює провадження у справі про банкрутство та здійснюється виключно для задоволення вимог кредиторів;

- відповідно до п.1 наказу Міноборони №697 від 26.12.2017р. «Про закріплення нерухомого майна за державним підприємством «Укрспецконверсія» нерухоме майно, що належало банкруту, було закріплене за вказаним підприємством не на праві оперативного управління, а на праві господарського відання;

- метою передачі майна від банкрута до ДП «Укрспецконверсія» а потім до КЕВ м.Одеси є виведення активів з ліквідаційної маси у справі про банкрутство та ухилення від виконання зобов`язань щодо погашення кредиторських вимог.

Також у відзиві зазначено, що арбітражний керуючий просить провести судове засідання у справі 15.01.2021р. без участі ліквідатора ДП «ОАРЗ».

У судовому засіданні 08.02.2021р. оголошено перерву до 22.02.2021р.

22.02.2021р. Міністерство оборони України подало суду пояснення, в яких, зокрема, зазначило, що з моменту початку процедури ліквідації підприємства-боржника(ДП «ОАРЗ») і до цього часу нерухоме майно (будівлі і споруди) ДП «ОАРЗ» не були включені до складу ліквідаційної маси банкрута, а ліквідаційна маса не погоджувалась з боку Міноборони України згідно положень п.12 ст. 96 Закону І2343-ХІІ, а тому є нікчемними доводи викладені у заяві ТОВ «Дартосбуд» про те, що Міноборони незаконно видало накази №697 від 26.12.17 та №638 від 13.12.2019 і вилучило нерухоме майно з ліквідаційної маси. Будівлі та споруди не були у складі ліквідаційної маси боржника і орган управління в особі Міністерства оборони України не погоджував ліквідаційну масу ДП «ОАРЗ».

У судовому засіданні 22.02.2021р. оголошено перерву до 11.03.2021р.

11.03.2021р. арбітражний керуючий Поярков В.О. надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 11.03.2021р. представники Міністерства оборони України, КЕВ м.Одеси та прокурор заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Інші учасники справи про банкрутство свої представників в засідання суду апеляційної інстанції 11.03.2021р. не направили.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 269 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Міністра оборони України від 04.09.2007р. №508 (т.57, а.с.66) «Про перейменування Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ) та затвердження його статуту» визначено:

1. Перейменувати Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ), ідентифікаційний код НОМЕР_3 у Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод».

2. Установити, що Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» є правонаступником усіх прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ).

3. Унести зміни до Статуту державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_2 ), затвердженого наказом Міністра оборони України від 24.02.1997р. №64, виклавши його в новій редакції (додаток до наказу).

Відповідно п.1.1. Статуту Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод» в редакції від 2007 року (т.2, а.с.104-119), затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.09.2007р. №508 Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» засноване на державній власності, діє як державне унітарне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України.

Підприємство створено з метою одержання прибутку, виконання державного замовлення Міністерства оборони України з ремонту озброєння та військової техніки, замовлень інших контрагентів, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з ремонту та виготовлення продукції загально-технічного та іншого призначення: виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг для потреб національної економіки, іншої діяльності, яка не суперечить чинному законодавству України. Підприємство здійснює виробничу та іншу господарську діяльність, що не суперечить чинному законодавству України та цьому Статуту, з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (п.2.1 Статуту).

Відповідно до пунктів 3.1-3.2 Статуту Підприємство є юридичною особою. Права і обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Підприємство здійснює свою діяльність на основі та відповідно до чинного законодавства України і цього Статуту, який затверджується уповноваженим органом управління.

Підприємство має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і штамп зі своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, що йому належить, згідно з чинним законодавством України. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та уповноваженого органу управління. Уповноважений орган управління не несе відповідальності за зобов`язаннями Підприємства (п.п.3.3-3.4 Статуту).

Відповідно до п.п.4.1-4.2 Статуту майно Підприємства становлять основні фонди, обігові засоби та інші оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства. Майно підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою Уповноваженого органу управління у випадках, передбачених чинним законодавством України. Статутний фонд Підприємства складає майно та інші цінності, що передаються Уповноваженим органом управління Підприємству. Статутний фонд Підприємства складає 3060000грн.

Згідно із п.4.4 Статуту джерелами формування майна Підприємства є: майно передане йому відповідно до чинного законодавства України Уповноваженим органом управління та відображене в самостійному балансі підприємства.

Відчужувати, віддавати в заставу майнові об`єкти, що належать до основних фондів, здавати в оренду цілісні майнові комплекси структурних одиниць та підрозділів і нерухоме майно Підприємство має право відповідно до вимог чинного законодавства України, цього Статуту й інших актів, що регулюють діяльність Підприємства, лише за попередньою згодою Уповноваженого органу управління і, як правило, на конкурентних засадах, відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження з Фондом держмайна України (п.4.5 Статуту).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,сформованої 01.02.2018р. (т.57, а.с.70-71), нежитлові будівлі загальною площею 24728,2кв.м. за адресою: м.Одеса, вул.Артилерійська, буд.4 на підставі наказу Міністерства оборони України №508 від 04.09.2007р. зареєстровані на праві господарського відання ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», власник майна Держава Україна в особі Міністерства оборони України.

26.12.2017р. Міністерством оборони України видано наказ №697 «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія», відповідно до п.1 якого закріплено нерухоме майно за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, за Державним підприємством «Укрспецконверсія» на праві господарського відання (т.70, а.с.20-21).

У наказі зазначено, що він виданий відповідно до Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабміну України від 26.11.2014р. №671 (у редакції постанови Кабміну України від 19.10.2016р. №730) та у зв`язку із проведенням у Міністерстві оборони України організаційних заходів.

13.12.2019р., вже після звернення ТОВ «Дартосбуд» із заявою в даній справі, Міністерством оборони України видано наказ №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)», відповідно до п.1 якого вирішено передати від Державного підприємства «Укрспецконверсія» до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси нерухоме майно, визначене в додатку до наказу, розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Артилерійська, 4 (т.70, а.с.22-23).

У наказі зазначено, що він виданий відповідно до Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабміну України від 21.09.1998р. №1482 (зі змінами), Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого постановою Кабміну України від 04.08.2000р. №1225 (зі змінами), Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013р. №448, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2013р. за №1590/24122.

Відповідно до Додатку до Наказу Міністерства оборони України №638 до Переліку нерухомого майна, що передається КЕВ м.Одеси, та закріплюється за ним на праві оперативного управління віднесено (т.70, а.с.24): контрольно-пропускний пункт (літ.А), медичний пункт (літ.Б), дільниця ремонту вантажних автомобілів (літ.В), компресорна станція (літ.Г), деревооброблювальна дільниця (літ.Д), заводоуправління (літ.Е), склад пально-мастильних матеріалів (літ.М), цех нестандартизованого обладнання (літ.З), цех нестандартизованого обладнання (склад) (літ.Ж), дільниця ремонту легкових автомобілів (літ.И), склад запасних частин і матеріалів (літ.К), мазутна станція (літ.Л), станція пожежогасіння (літ.Н), дільниця ремонту двигунів (літ.О), центральна розподільна станція (літ.Р), будівля інструментальних камер (літ.С), котельня (літ.У), водно-масляне господарство (літ.П).

ТОВ «Дартосбуд», кредитор у справі про банкрутство ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», оспорює правомірність виданих Міноборони України наказів та вимагає повернення нерухомого майна до ліквідаційної маси банкрута з мотивів та підстав, викладених у поданій в межах справи про банкрутство заяві від 22.10.2019р. (в редакції вимог заяви від 03.09.2020р.).

Господарський суд Одеської області в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку про те, що майно, яке було передане ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» є військовим майном, його правовий статус залишився незмінним після перейменування ДП «ОАРЗ», не підлягає включенню до ліквідаційної маси, оскільки не перебуває у власності чи на праві господарського відання банкрута.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком з огляду наступного.

Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначені нормами ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» вирішення питань щодо забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до військових формувань, існування яких передбачено законом, а військова зброя та боєприпаси до неї також Державній спеціальній службі транспорту. Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.

Відповідно до ст. 3 Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 6 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на дату видання Наказу №697 від 26.12.2017р. нежитлові будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що розташовані у м.Одесі, вул.Артилерійська, буд.4, загальною площею 25341,7кв.м., були зареєстровані на праві власності за Державою Україна в особі Міністерства оборони України (дата проведення державної реєстрації 10.03.2017р.) та на праві господарського відання в той же день 10.03.2017р. за ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», що підтверджується відомостями з Інформаційної довідки від 19.02.2021р. в матеріалах апеляційного провадження, сформованою за заявою арбітражного керуючого Пояркова В.О., а також даними Інформаційної довідки станом на 01.02.2018р. у матеріалах справи (т.57, а.с.70-71).

01.03.2018р. право господарського відання ДП на цей об`єкт припинено за заявою Міноборони України на підставі Наказу №697 від 26.12.2017р.

01.03.2018р. за заявою представника Міноборони України до Державного реєстру речових прав на підставі Наказу №697 від 26.12.2017р. внесено запис про державну реєстрацію права господарського відання на спірний об`єкт нерухомості за іншим державним підприємством ДП «Укрспецконверсія».

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 (абз.1,2) ст.12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Отже висновок суду першої інстанції щодо закріплення спірного об`єкта нерухомого майна (ОНМ) на праві оперативного управління за ДП «ОАРЗ» на момент, коли відбулася зміна суб`єкта речового права оскаржуваним наказом №697, не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується документально та зроблений при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення справи за заявою ТОВ «Дартосбуд».

Колегія суддів зауважує, що наявність державної реєстрації речового права, у тому числі права господарського відання, означає офіційне визнання державою такого права та створює оспорювану презумпцію правомірності набуття такого права, проте Міністерство оборони України не надало жодного доказу недостовірності відомостей про право господарського відання банкрута на спірний ОНМ, що виникло на підставі Наказу №508 від 04.09.2007р.: доказів визнання недійсним (скасування) Наказу №508, скасування рішення про державну реєстрацію права господарського відання за ДП «ОАРЗ», скасування державної реєстрації цього права.

Отже на момент видання Наказу №697 від 26.12.2017р. ДП «ОАРЗ» володіло, користувалося та розпоряджалося ОНМ на праві господарського відання, а усі повноваження органу управління майном ДП як банкрута перейшли до ліквідатора, оскільки вже тривала ліквідаційна процедура.

Відповідно до ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов`язки. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки. Підприємство не має у своєму складі інших юридичних осіб.

Відповідно до ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. У випадках, визначених Законом України "Про трубопровідний транспорт", з метою створення оператора газотранспортної системи держава через уповноважених суб`єктів управління об`єктами державної власності на підставі договору може передавати суб`єкту господарювання об`єкти державної власності на праві господарського відання без права їх відчуження. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Згідно із ст.137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Згідно із ст.141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать єдині майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти. Кабінет Міністрів України встановлює перелік державного майна, яке безоплатно передається у власність відповідних територіальних громад (комунальну власність). Передача об`єктів господарського призначення з державної у комунальну власність здійснюється в порядку, встановленому законом. Не можуть бути об`єктами передачі з державної у комунальну власність підприємства, що здійснюють діяльність, яку дозволяється здійснювати виключно державним підприємствам, установам і організаціям. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом. Відчуження суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється лише на конкурентних засадах.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління. Найменування державного унітарного підприємства повинно містити слова "державне підприємство". Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить.

Згідно ст.74 ГК України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання. Статутний капітал державного комерційного підприємства утворюється уповноваженим органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу державного комерційного підприємства встановлюється зазначеним уповноваженим органом. Статутний капітал державного комерційного підприємства підлягає сплаті до закінчення першого року з дня державної реєстрації такого підприємства.

Відповідно до ч.5 ст.75 ГК України Державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами. Відчуження нерухомого майна, а також повітряних і морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Фонд державного майна України виступає організатором продажу нерухомого майна в порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.133 ГК України основу правового режиму майна суб`єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.145 ГК України майновий стан суб`єкта господарювання визначається сукупністю належних йому майнових прав та майнових зобов`язань, що відображається у бухгалтерському обліку його господарської діяльності відповідно до вимог закону. Зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону. Правовий режим майна суб`єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом здачі єдиного майнового комплексу підприємства або майнового комплексу його структурного підрозділу в оренду. Законом можуть бути визначені також інші підстави зміни правового режиму майна суб`єкта господарювання. Суб`єкти господарювання зобов`язані на основі даних бухгалтерського обліку складати фінансову звітність за формами, передбаченими законодавством, проводити інвентаризацію належного їм майна для забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та звітності, надавати фінансову звітність відповідно до вимог закону та їх установчих документів.

21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, який набрав чинності 21.04.2019р. відповідно до ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст.7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи. Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваною ухвалою вирішено спір, стороною у якому є боржник ДП «ОАРЗ», оскільки заявлено вимогу про повернення майна боржника та щодо його майна; спір в цілому за усіма вимогами, у тому числі про визнання недійсними (скасування) наказів Міноборони України є майновим спором, стороною якого є боржник, оскільки в результаті видання оскаржуваних наказів Міністерства оборони України відбулася зміна правового режиму майна суб`єкта господарювання (ДП «ОАРЗ») із передачею об`єкта нерухомості, що належав боржнику на праві господарського відання, КЕВ м.Одеси на праві оперативного управління.

Міністерством оборони України не обґрунтовано та не доведено, що зміна правового режиму майна ДП «ОАРЗ» відбулася із дотриманням вимог ст.145 ГК України, на підставі закону, у спосіб, визначений оскаржуваними наказами.

Виданням оскаржуваних наказів без належних та законних для цього підстав змінено правовий режим майна державного комерційного підприємства, вилучено із господарського відання боржника об`єкт нерухомості, передано в господарське відання іншому державному підприємству (як пояснив представник Міноборони України в суді це було зроблено помилково) із наступною передачею в оперативне управління КЕВ м.Одеси.

Оскаржувані накази є актами органу державної влади, який уособлює Державу як власника.

ТОВ «Дартосбуд» звернулося до суду із вимогами, які розглянуті судом першої інстанції виходячи з вимог ст.42 КУзПБ, за якою, дійсно, оспорюються правочини, вчинені боржником, та, відмовив у задоволенні заяви, серед іншого, з підстав того, що такі дії вчинені органом управління боржника, а не самим боржником, постановивши ухвалу.
Разом із цим, за заявою цього кредитора в межах справи про банкрутство ініційовано спір за ст.7 КУзПБ, вимоги та склад учасників спору не підпадають під норму ст.42 Кодексу, та за наслідками розгляду такого спору ухвалюється рішення, а не постановляється ухвала.
Як зазначено вище, даний спір є майновим спором, стороною якого є боржник, та спором про повернення його майна, а не спором про визнання правочину недійсним.

Стаття 7 КУзПБ виокремлює ці спори в окремі категорії, що убачається із синтаксичної побудови норми абз.1 ч.2 ст.7 Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.ч.1,2 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Порушене право ТОВ «Дартосбуд» обґрунтовано у заяві та в апеляційній скарзі та вмотивовано тим, що вилученням у протиправний спосіб майна боржника оскаржуваними наказами порушується його право як кредитора на задоволення його вимог за рахунок продажу цього майна в процедурі ліквідації боржника.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Постановою Господарського суду Одеської області від 25.11.2013р. Державне підприємство «Одеський автомобільний ремонтний завод» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Відповідно до ч.2 ст.38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та, розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

Згідно ч.1 ст.42 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 25.11.2013р.) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході ліквідаційної процедури виявлено, що боржнику на праві господарського відання належить нерухоме майно за адресою:м.Одеса, вул.Артилерійська, буд.4.

Відповідно до Відомості ОС за: листопад 2008р. (т.2,а.с.98-104) на балансі ДП «ОАРЗ» обліковувалися основні засоби, у тому числі об`єкти нерухомості (група 1), щодо яких 10.03.2017р. до Державного реєстру прав внесено відомості про державну реєстрацію права господарського відання.

28.09.2007р. було видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод».

Достовірність відомостей, внесених до Державного реєстру речових прав 10.03.2017р. учасниками справи, у тому числі Міністерством оборони України, не спростована.

Отже спірний об`єкт нерухомості включається до ліквідаційної маси банкрута згідно ч.1 ст.42 Закону.

Згідно із ч.1 ст.62 Кодексу України з процедур банкрутства усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до складу ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Кодексу України з процедур банкрутства індивідуально визначене майно, що належить банкруту на підставі речових прав, крім права власності і господарського відання, не може бути включене до складу ліквідаційної маси. Об`єкт довірчої власності не може бути включено до ліквідаційної маси довірчого власника або довірчого засновника.

Оскільки 25.11.2013р. ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» визнано банкрутом, то з цієї дати права щодо управління майном перейшли від Міністерства оборони України до ліквідатора банкрута, а будь-яке відчуження майна банкрута можливе виключно на аукціоні в порядку передбаченому законодавством, яке регулює провадження у справі про банкрутство.

Таким чином Міністерство оборони України не мало права розпоряджатися майном, що розташоване по вул.Артилерійській,4 у м.Одесі а передача майна, яке перебувало в господарському відданні ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», ДП «Укрспецконверсія» та КЕВ м.Одеси, порушує права кредиторів ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод», що полягає у позбавленні останніх можливості задовольнити свої грошові вимоги за рахунок продажу вказаного майна в процедурі ліквідації.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що статус державного (військового) майна закріпленого за ДП «Одеський автомобільний ремонтний завод» не змінювався, а було змінено лише його найменування, про що зазначено в постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2019р. у даній справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

У постанові від 22.01.2019р. суд апеляційної інстанції досліджував питання законності проведення аукціону з продажу майна боржника, надавши правову оцінку обставинам проведення аукціону.

Колегія суддів зазначає, що у вищезазначеній постанові не встановлювалися обставини (факти), які свідчать про те, що спірне майно після затвердження Міністерством оборони України статуту ДП наказом №508 у 2007 році перебувало та залишилося у статусі військового майна.

Наразі Міністерство наполягає на тому, що спірний об`єкт є військовим майном.

Позиція Міноборони України у цьому питанні видається суперечливою та нелогічною з огляду видання ним 26.12.2017р. Наказу №697 про закріплення за ДП «Укрспецконверсія» майна на праві господарського відання та подальшої державної реєстрації такого речового права за цим ДП, відомості про це наразі є актуальними за Інформацією з Державного реєстру.

Якщо б спірне майно дійсно мало статус військового, воно могло бути закріплено відповідно до ст.3 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» за будь-яким суб`єктом виключно на праві оперативного управління.

Той факт, що вже в процесі розгляду справи за заявою ТОВ «Дартосбуд» Міноборони України видало наказ №638 з додатком про передачу об`єкта КЕВ м.Одеси не може мати значення для вирішення справи, позаяк відповідні дії вчинені в ситуації вже наявного спору про право, який фактично має місце в обставинах справи, а саме спору з державою як власником, яку уособлює Міноборони України, щодо її дій із розпорядження майном ДП «ОАРЗ», що належало йому на праві господарського відання.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи Міністерства оборони України про обов`язковість врахування позиції Південно-західного апеляційного господарського суду у постанові від 22.01.2019р. у даній справі в контексті положень ч.4 ст.75 ГПК України, констатуючи помилковість аналогічного висновку суду першої інстанції в цій частині оскаржуваної ухвали.

Міністерство оборони України наполягає на тому, що вимоги ТОВ «Дартосбуд» мають розглядатись в окремому провадженні з урахуванням положень ч.5 ст.30 ГПК України щодо виключної підсудності такої категорії справ.

Згідно із ч.5 ст.30 ГПК України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Відповідно до ст.279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З наведеного слідує, що на порушення правил територіальної юрисдикції як на підставу скасування судового рішення в суді апеляційної інстанції може посилатися виключно учасник справи, який подав апеляційну скаргу, а справа може бути передана на розгляд іншого суду після скасування судового рішення у разі, якщо такий учасник обґрунтовує поважність причин незаявлення про непідсудність справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що Міністерство оборони України не подало на ухвалу від 06.10.2020р. апеляційну скаргу із доводами та вимогами, пов`язаними із порушенням Господарським судом Одеської області правил виключної підсудності, встановлених ч.5 ст.30 ГПК України.

За наведених обставин колегія суддів відхиляє аргументи Міноборони України про порушення територіальної юрисдикції при вирішенні спору в суді першої інстанції, які не можуть мати будь-яких процесуальних наслідків виходячи з положень ст.279 ГПК України, при цьому вони не віднесені процесуальним законом (част.3 ст.277 ГПК України) до порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Статтями 16 ЦК України, 20 ГК України всім суб`єктам надано гарантію захисту їх законного інтересу, який, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, тлумачиться як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №911/248/16).

Частиною дванадцятою статті 96 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що плани санації, мирові угоди та переліки ліквідаційних мас та зміни і доповнення до них у справах про банкрутство державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, підлягають погодженню з органом, уповноваженим управляти державним майном. У разі відсутності такого погодження план санації та мирова угода затвердженню господарським судом не підлягають, а включене до переліку ліквідаційної маси майно банкрута не може бути реалізованим. Аналогічні положення закріплено ч.18 ст.11 ЗУ «Про управління об`єктами державної власності».

Апеляційний господарський суд не приймає аргумент Міністерства щодо не зазначення у вимозі про повернення майна суб`єктів, які є зобов`язаними та зобов`язуючими за цією вимогою, оскільки повернення майна ґрунтується на вимогах ст.7 КУзПБ, а не на нормах ЦК України, та є констатацією того, що майно включається до переліку ліквідаційної маси банкрута, а внаслідок видання неправомірних наказів Міністерства оборони України не могло бути включеним до такого переліку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Згідно із ч.ч.1,2 ст.277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, неправильно застосував норми матеріального права (ст.ст.42,62 КУзПБ, ст.ст.1-3,6 ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»), порушив норми процесуального права ч.4 ст.75 ГПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Дартосбуд».

На підставі викладеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення заяви ТОВ «Дартосбуд» (в редакції заяви від 03.09.2020р.).

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 06 жовтня 2020 року у справі №1-23-32/135-08-4825 скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дартосбуд» задовольнити.

Скасувати наказ Міністерства оборони України №697 «Про закріплення нерухомого майна за Державним підприємством «Укрспецконверсія» від 26.12.2017р.

Скасувати наказ Міністерства оборони України №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)» від 13 грудня 2019р.

Повернути до складу ліквідаційної маси майно банкрута Державного підприємства «Одеський автомобільний ремонтний завод»: будівлі і споруди, розташовані за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Артилерійська, 4, а саме: контрольно-пропускний пункт (літ.А) загальною площею 55,40кв.м., медичний пункт (літ.Б) загальною площею - 407,30кв.м., дільниця ремонту вантажних автомобілів (літ.В) загальною площею 5805,30кв.м., компресорна станція (літ.Г) загальною площею 421,50кв.м., деревооброблювальна дільниця (літ.Д) загальною площею 745,0кв.м., заводоуправління (літ.Е) загальною площею 2273,30кв.м., склад пально-мастильних матеріалів (літ.М) загальною площею 24,70кв.м., цех нестандартизованого обладнання (літ.З) загальною площею 4764,50кв.м., цех нестандартизованого обладнання (склад) (літ.Ж) загальною площею 50,30кв.м., дільниця ремонту легкових автомобілів (літ.И) загальною площею 2364,40кв.м., склад запасних частин і матеріалів (літ.К) загальною площею 1825,90кв.м., мазутна станція (літ.Л) загальною площею 86,40кв.м., станція пожежогасіння (літ.Н) загальною площею 185,90кв.м., дільниця ремонту двигунів (літ.О) загальною площею 4737,10кв.м., центральна розподільна станція (літ.Р) загальною площею 84,00кв.м., будівля інструментальних камер (літ.С) загальною площею 841,00кв.м., котельня (літ.У) загальною площею 527,10кв.м., водно-масляне господарство (літ.П) загальною площею 143,60кв.м.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року у зв`язку із перебуванням головуючого судді з 16.03.2021р. по 18.03.2021р. у відпустці, 19.03.2021р. у відрядженні до Національної школи суддів України.

Головуючий суддя М.А. Мишкіна

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир