РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.03.2021Справа № 911/3576/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Кушніра Василя Петровича

до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ"

про стягнення 647760,51 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кушнір Василь Петрович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості за поставлений товар у сумі 692894,14 грн., з яких: 688100,00 грн - сума основної заборгованості, 3835,31 грн - сума подвійної облікової ставки НБУ, 958,83 грн - штрафних санкцій (3 % річних).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару за договором поставки №53-122-01-20-10007 від 16.09.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області №911/3576/20 від 16.12.2020 дану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 справу 911/3576/20 передано на розгляд суді Турчин С.О.

Враховуючи те, що позовна заява відповідає вимогам, викладеним у ст.ст. 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкриття провадження у справі.

Також з огляду на предмет спору, оскільки ціна спору у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, суд визнав справу № 911/3576/20 малозначною та вирішив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.01.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №911/3576/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

05.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов. У відзиві на позов відповідач зазначає, що станом на 18.12.2020 відокремленим підрозділом "Рівненська АЕС" проведено часткову оплату продукції у розмірі 6973,80 грн, у зв`язку із чим залишок заборгованості становить 681 126,20 грн. Відповідач зазначає, що зважаючи на складну ситуацію на ринку електричної енергії, зокрема, у зв`язку із зниженням рівня виробництва, попиту та оплати електричної енергії, зростання заборгованості за фактично відпущену електроенергію у поточному році, ВП "Рівненська АЕС" як відокремлений підрозділ ДП "НАЕК "Енергоатом" не має можливості здійснювати розрахунки за зобов`язаннями перед контрагентами за укладеними договорами. Відповідач вказує, що розрахунок 3% річних, здійснений позивачем є неправильним. Також позивач зазначає, що умовами договору № 53-122-01-20-10007 від 16.09.2020 не встановлено ні розміру пені і штрафу, ні обов`язку замовника зі сплати таких штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання.

08.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли заява про зменшення розміру позовних вимог та заява про збільшення розміру позовних вимог.

У заяві про зменшення позовних вимог позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу, у зв`язку із частковими оплатами відповідачем заборгованості у розмірі 6973,80 грн та 46297,42 грн. Так, позивачем заявлено у редакції заяви про зменшення позовних вимог заявлено до стягнення з відповідача: 634828,78 грн - сума основної заборгованості, 3835,31 грн - сума подвійної облікової ставки НБУ, 958,83 грн - штрафних санкцій (3 % річних).

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, суд встановив, що заява відповідає вимогам ст.46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим прийнята судом до розгляду.

Також розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, у якій позивачем заявлено до стягнення з відповідача 634828,78 грн - сума основної заборгованості, 8621,16 грн - сума подвійної облікової ставки НБУ, 4310,57 грн - штрафних санкцій (3 % річних), суд дійшов висновку про прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову.

17.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява у якій відповідач зазначає, що 02.02.2021 відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 46297,42 грн.

22.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення щодо розрахунку 3% річних, а також щодо нарахування пені.

02.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява у якій відповідачем повідомлено про здійснення 19.02.2021 часткової оплати заборгованості у сумі 35600,31 грн.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16.09.2020 між Державним підприємством "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (замовник) від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", та Фізичною особою-підприємцем Кушнір В.П. (постачальник) укладений договір поставки №53-122-01-20-10007 (надалі - договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток № 1 до договору).

У відповідності до п.12.1., договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору по 31.03.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань позивача, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних зобов`язань.

Предметом поставки по даному договору є продукція: 44220000-8 металопластикові вироби, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору (п.1.2. договору).

Ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 688100,00 грн без ПДВ (п.2.1. договору).

Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 688100,00 грн без ПДВ (п.2.2. договору).

Сторонами у пункті 3.1. договору погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 24.12.2020.

Відповідно до п.6.1. договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору поставив відповідачу продукцію на загальну суму 688100,00 грн, на підтвердження чого надав видаткові накладні № 0810/1 від 08.10.2020 на суму 440546,62 грн та №0810/2 від 08.10.2020 на суму 247553,38 грн.

16.10.2020 відповідачем було оформлено ярлик на придатну продукцію, що підтверджується листом вих.№ 15474/041 від 16.10.2020 року, в якому відповідач повідомляє про отримання продукції згідно видаткових накладних № 0810/1 від 08.10.2020 та № 0810/2 від 08.10.2020 та оформлення ярлика на придатну продукцію №1-4,5-215 від 13.10.2020 року.

Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором поставки №53-122-01-20-10007 від 16.09.2020 позивач у редакції заяв про зменшення розміру позовних вимог та про збільшення розміру позовних вимог заявив вимоги про стягнення з відповідача 634828,78 грн - суми основної заборгованості, 8621,16 грн - суми подвійної облікової ставки НБУ та 4310,57 грн - штрафних санкцій (3 % річних).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки поставив відповідачу, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 688100,00 грн, що підтверджується видатковими накладними № 0810/1 від 08.10.2020 року на суму 440546,62 грн та №0810/2 від 08.10.2020 року на суму 247553,38 грн.

У відповідності до ч.1, ч2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною першою статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом пункту 6.1. договору, сторони погодили, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

16.10.2020 відповідачем було оформлено ярлик на придатну продукцію, що підтверджується листом вих.№ 15474/041 від 16.10.2020 року, в якому відповідач повідомляє про отримання продукції згідно видаткових накладних № 0810/1 від 08.10.2020 та № 0810/2 від 08.10.2020 та оформлення ярлика на придатну продукцію №1-4,5-215 від 13.10.2020 року.

Отже, враховуючи наведені приписи цивільного законодавства та умови договору, оскільки ярлики на придатну продукцію оформлені 13.10.2020, граничним днем оплати продукції поставленої згідно із видаткових накладних № 0810/1 від 08.10.2020 та №0810/2 від 08.10.2020 є 27.11.2021.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як підтверджено матеріалами справи відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань за договором, повну оплату поставленої позивачем продукції не здійснив, у зв`язку із чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.02.2021 становила 634828,78 грн (у редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог та про збільшення розміру позовних вимог).

Під час розгляду справи, відповідачем надано у матеріали справи платіжне доручення №2060 від 19.02.2021, згідно із яким відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості на суму 35600,31 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Ураховуючи, що предмет спору в частині позовних вимог про стягнення суми заборгованості у сумі 35600,31 грн припинив своє існування після звернення позивача з цим позовом (дата звернення до суду із позовом 10.12.2020 згідно із дати на поштовому конверті), то суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 35600,31 грн, згідно із п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості у сумі 599228,47 грн (634828,78 грн - 35600,31).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ураховуючи вище викладене, з огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати поставленої продукції відповідачем не спростований, доказів оплати заборгованості у сумі 599228,47 грн відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у сумі 599228,47 грн.

При цьому відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, посилання відповідача на відсутність коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе за договором зобов`язань.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із простроченням оплати поставленої продукції позивач, у редакції про збільшення позовних вимог нарахував 8621,16 грн - суму подвійної облікової ставки НБУ та 4310,57 грн - 3 % річних. Нарахування пені та 3 % річних здійснено позивачем з 22.11.2020 по 18.12.2020 на суму 688100,00 грн, з 18.12.2020 по 02.02.2020 на суму 681126,20 грн та з 02.02.2021 по 04.02.2021 на суму 634828,78 грн.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" роз`яснено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Судом встановлено, що договором поставки №53-122-01-20-10007 від 16.09.2020 відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання (оплати вартості поставленої продукції) у вигляді пені, не передбачена.

При цьому, з огляду на характер правовідносин, які склались між сторонами, відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати вартості поставленої продукції не передбачена і законодавчими актами.

Оскільки, сторони укладаючи договір поставки №53-122-01-20-10007 від 16.09.2020 не погодили відповідальність відповідача за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені, то позовні вимоги про стягнення пені у сумі 8621,16 грн є необґрунтованими, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку 3% річних, то суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних.

У постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16 зазначено наступне:

"35.3 В даному випадку суд першої інстанції вірно здійснив перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

35.4 Враховуючи викладене, правомірними є висновки господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 782 913,52 грн. та відмови в частині стягнення 3% річних в сумі 39 583,31 грн оскільки позивачем у розрахунку 3% річних в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, включено день фактичної сплати суми заборгованості."

Крім того, в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №910/13064/17 вказано:

"Верховний Суд зазначає, що з огляду на відсутність підстав нарахування пені в періоди до укладення додаткових договорів та наявність прострочення сплати процентів за частину місяців, охоплених додатковими договорами від 04.12.2014, підлягає з`ясуванню розмір пені та правильність розрахунку, оскільки позивачем у розрахунки включено в періоди простроченого платежу і день фактичної сплати заборгованості."

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі №910/20107/17.

З огляду на наведене, відсутні підстави для здійснення нарахування 3% річних на суму заборгованості за поставлену продукцію 18.12.2020 та 02.02.2021, тобто за дні фактичної сплати заборгованості.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлені судом строки оплати, правильними періодами нарахування 3% річних є: 28.11.2020 по 17.12.2020 на суму 688100,00 грн, з 18.12.2020 по 01.02.2020 на суму 681126,20 грн та з 02.02.2021 по 04.02.2021 на суму 634828,78 грн.

За перерахунком суду, сума 3% річних становить 3857,64 грн, у зв`язку зі чим вимоги у цій частині суд задовольняє частково.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, враховуючи встановлені вище судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Кушніра Василя Петровича про стягнення заборгованості у сумі 599228,47 грн, 3% річних у сумі 3857,64 грн та закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 35600,31 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Також суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі у частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №911/3576/20 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 35600,31 грн.

В іншій частині позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ЕНЕРГОАТОМ" (01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ НАЗАРІВСЬКА, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Фізичної особи-підприємця Кушніра Василя Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у сумі 599228,47 грн, 3% річних у сумі 3857,64 грн та судовий збір у розмірі 9046,28 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.03.2021.

Суддя С.О. Турчин