РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2021Справа № 910/19291/20

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» (вул. Новобудов, 7, м. Запоріжжя, 69076) до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (вул. Набережне шосе, буд. 2, м. Київ, 04070) про стягнення 145 791,17 грн,

Без виклику сторін

в с т а н о в и в:

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» про стягнення 145 791,17 грн, та передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд стягнути з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» суму основного боргу у розмірі 100000,00 грн, інфляційні нарахування у розмірі 3530,00 грн, 3% річних у розмірі 4767,98 грн, пеню у розмірі 37493,19 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2186,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує несвоєчасною оплатою за поставлений товар за договором 52.19-25 від 11.01.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

04.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву подати відповідь на відзив; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

01.02.2021 на адресу Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що не погоджується з вимогами позовної заяви в частині нарахування пені. Вищевказане обґрунтовує тим, що позивачем було поставлено товар 25.01.2019 на загальну суму 719996,40 грн. (видаткова накладна № 149) за який відповідач повинен був розрахуватись до 22.04.2019 та просив застосувати строк позовної давності, передбаченої ч.2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог в частині стягнення пені за видатковою накладною від 25.01.2019 р № 149.

Від представника позивача 15.02.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечував стосовно доводів представника відповідача, обґрунтовуючи тим, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується 12 місяцами перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою та надав новий розрахунок пені у сумі 17 007,09, за період з 06.12.2019 по 12.06.2020, яку просив стягнути з відповідача.

25.02.2021 через канцелярію Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого наполягав на відмові задоволення позовних вимог в частині нарахування пені просив застосувати спеціальну позовну давність в один рік.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

11.01.2019 сторонами у справі укладений договір поставки № 52.19.-25 (далі за текстом - договір), у відповідності з умовами пункту 1.1 якого постачальник (позивач у справі) зобов`язався поставити та передати у власність покупцю: «Електророзподільні кабелі» код 31320000-5за ДК021:2015 (проводи та кабелі), надалі товар, а покупець (відповідач у справі) сплатити товар за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Сума цього договору (ціна договору) визначається згідно з Специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 599 997,00 грн (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 00 копійок), разом ціна договору становить 720 000,00 грн. (сімсот двадцять тисяч гривень 00 копійок) з ПДВ. (п. 3.1 договору).

14.01.2019 Додатковою угодою №1 до договору №52.19-25 від 11.01.2019 р сторонами договору викладено п.3.1 договору у новій редакції « 3.1. Сума цього договору (ціна договору) визначається згідно з Специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 599 997,00 грн (п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 00 копійок) без ПДВ, крім того ПДВ 20% -119 999,40 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 40 копійок), разом ціна договору становить 719996,40 грн. (сімсот дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 40 копійок) з ПДВ.»

Відповідно до пункту 4.1 договору, передбачено розрахунок за поставлений товар здійснюється Покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з дати підписання Покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію.

У пункті 5.1 договору зазначено, що строк поставки товару: протягом строку дії Договору.

Пунктом 6.1 розділу 6 договору сторони передбачили, що покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам; Своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам; виконувати належним чином інші зобов`язання, передбачені цим договором.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк Товару, за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 10.2 договору визначено, що у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку згідно з діючим законодавством України. Досудовий порядок врегулювання спорів не є обов`язковим.

Цей договорі набирає чинності з дня його підписання Сторонами і діє до 11.01.2020 року включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє Сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору (пункт 11.1 договору).

Додатком №1 до Договору №52.19-25 від 11.01.2019 р. сторони узгодили специфікацію товару відповідно до якої поставлявся наступний товар : провід ППСРВМ - 3000 1х95,0 мм2 при одиниці виміру (М), у кількості 500, ціна за одиницю 228,65 сума всього 114325,00 грн; кабель силовий АВБбШв 1х800+2х1,5 при одиниці виміру (М), у кількості 1760, ціна за одиницю 275,95 сума всього 485672,00 грн. Всього з ПДВ 720000,00 грн.

Додатком №3 до Договору №52.19-25 від 11.01.2019 р. сторони узгодили порядок передачі товару, гарантійні зобов`язання відповідно до п1.1 даного додатку, датою поставки товару за договором вважається відповідна дата підписання Сторонами накладної на фактично поставлений товар.

Пунктом 1.4 Додатку №3 до Договору №52.19-25 від 11.01.2019 р передбачено, що передача-приймання товару відбувається на складі покупця, за адресою : 03113, м. Київ, вул. Дігтярівська, 37, Служба енергетичного забезпечення та зв`язку КП «Київпастранс».

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на підставі видаткової накладної № 149 від 25.01.2019 на суму 719 996,40 грн., за який останній не розрахувався у повному розмірі відповідно до встановленого договором строку, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась основна заборгованість у розмірі 100 000,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у ї сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову в частині основної заборгованості у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджується факт укладення між сторонами договору поставки №52.19.-25 від 11.01.2019, за яким позивачем поставлено на користь відповідача товар на загальну вартість 719 996,40 грн, про що свідчать видаткова накладна, яка підписана представником відповідача без зауважень, застережень та скріплена печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Факт отримання товару відповідачем у справі не спростовано.

Факт поставки товару за вказаною накладною відповідачем у справі не спростовується.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовано, окрім нарахування пені відповідно до відзиву на позовну заяву та заперечення на відзив.

Основна заборгованості у розмірі 100 000,00 грн. заявлена до стягнення позивачем за даним позовом відповідачем не спростовується.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 100 000,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки, позивач просить стягнути з відповідача також інфляційні нарахування у розмірі 3530,00 грн, 3% річних у розмірі 4767,98 грн, пеню у розмірі 37493,19 грн.

Як зазначалось вище від представника позивача 15.02.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечував стосовно доводів представника відповідача, обґрунтовуючи тим, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця) якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою та надав новий розрахунок пені у сумі 17 007,09, за період з 06.12.2019 по 12.06.2020, яку просив стягнути з відповідача.

Відповідно до ч 3 ст 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Положеннями статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що представником позивача було направлено відповідь на відзив засобами поштового зв`язку 10.02.2021, а провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін було відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2021, а також враховуючи те що у відповіді на відзив представником жодним чином не зазначалось відомостей стосовно зміни предмету або підстав позову, суд не бере до уваги новий розрахунок пені у сумі 17 007,09, за період з 06.12.2019 по 12.06.2020.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 37493,19 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк Товару, за кожен день прострочення оплати.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо нарахування пені за прострочення оплати товару за видатковою накладною відповідач як раніше зазначалось відповідно до відзиву на позовну заяву, не погоджується з вимогами позовної заяви в частині нарахування пені. Вищевказане обґрунтовує тим, що позивачем було поставлено товар 25.01.2019 на загальну суму 719996,40 грн. (видаткова накладна № 149) за який відповідач повинен був розрахуватись до 22.04.2019 та просив застосувати строк позовної давності, передбаченої ч.2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог в частині стягнення пені за видатковою накладною від 25.01.2019 р № 149.

Щодо нарахування пені за прострочення оплати товару за видатковою накладною № 149 від 25.01.2019, то суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, про який заявлено відповідачем.

Так, законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Частиною другою статті 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Положеннями частини 5 статті 261 цього кодексу визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, перебіг позовної давності зі стягнення пені починається зі спливом строку виконання основного зобов`язання.

З вищевикладених відомостей вбачається, що позивачу було відомо про порушення строків поставки даних партій товару починаючи з 26.01.2019.

В той же час, з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій позивач звернувся до суду 07.12.2020 року, про що свідчить відбиток штампу на позовній заяві.

З огляду на вищевикладене, в межах даних заявлених позовних вимог про стягнення пені за видатковою накладною № 149 від 25.01.2019, суд застосовує строки позовної давності та доходить висновку про їх необґрунтованість.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінюючи надані суду докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення пені в сумі 37493,19 грн.

Стосовно нарахування позивачем інфляційних нарахувань у розмірі 3530,00 грн, суд зазначає наступне.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Стосовно нарахування інфляційних нарахувань позивачем у розмірі 3530,00 грн, суд вважає його не вірним, відповідно до Методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки позивачем датою початку розрахунку визначено 23.04.2019. Загальна сума інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 2200,00 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань в сумі 1330,00 грн. позивачу належить відмовити.

При перевірці наданого позивачем розрахунку 3% річних у розмірі 4767,98, суд вважає його вірним та таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не впливають на висновки суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (вул. Набережне шосе, буд. 2, м. Київ, 04070, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» (вул. Новобудов, 7, м. Запоріжжя, 69076, ) суму заборгованості у розмірі 106 967,98 грн., з яких: 100 000,00 (сто тисяч) грн. 00 коп. основний борг, 4 767,98 (чотири тисячі сімсот шістдесят сім) грн. 98 коп. 3% річних, 2200 (дві тисячі двісті) грн. 00 коп. інфляційних збитки.

3. Стягнути з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (вул. Набережне шосе, буд. 2, м. Київ, 04070, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРОК Г.Т.» (вул. Новобудов, 7, м. Запоріжжя, 69076, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 604 (одна тисяча шістсот чотири) грн. 52 коп.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

6. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 24.03.2021.

Суддя В.О. Демидов