ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2021м. ДніпроСправа № 904/279/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс", м. Дніпро

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 16 241,64 грн., пені у розмірі 1 192,83 грн., інфляційної складової у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 187,58 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 16241,64 грн., пені у розмірі 1 192,83 грн., інфляційної складової у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 187,58 грн.

Ухвалою суду від 22.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/279/21 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс" (надалі - покупець) було укладено договір № 16980-04/2020 від 15.04.2020 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини тощо (надалі - товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги (надалі - послуги), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і послуги та здійснити їх плату.

Позивач зазначив, що виконав умови договору, за видатковими накладними № SI від 08.05.2020, № SI від 15.05.2020, № SI від 18.05.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 16 241,64 грн.

Позивач вказав, що ним було виставлено покупцю відповідні рахунки на оплату поставленого товару.

За твердженням позивача, строки оплати поставленого товару були обумовлені сторонами у відповідних видаткових накладних. Так, товар, поставлений за видатковою накладною №SI від 08.05.2020 на суму 9 105,48 грн. мав бути оплачений у строк до 13.05.2020, за видатковою накладною № SI від 15.05.2020 - до 20.05.2020, за видатковою накладною № SI від 18.05.2020 - до 28.05.2020.

За розрахунком позивача, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав.

Однак, відповідач, за твердженням позивача, порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отриманий товар у встановлені строки.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, позивачем було нараховано до сплати пеню у розмірі 1 192,83 грн., інфляційну складову у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 187,58 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач зазначив, що позивачем нараховано пеню поза межами 6 місячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

Також відповідач вказав, що у видаткових накладних, долучених позивачем до матеріалів справи, не вказано ПІБ, посади особи, яка прийняла товар, та не вказано посилання на документ, що підтверджує повноваження такої особи.

Крім того, відповідач заперечив проти покладення на нього витрат позивача на правову допомогу.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення суми основного боргу за договором №16980-04/2020 від 15.04.2020 у розмірі 16 241,64 грн., пені у розмірі 1 192,83 грн., інфляційної складової у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 187,58 грн.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи був поставлений позивачем товар, на яку суму; в які строки і якому розмірі поставлений товар мав бути оплачений), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи був оплачений відповідачем отриманий товар), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс" (надалі - покупець) було укладено договір № 16980-04/2020 від 15.04.2020 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 8.2 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини тощо (надалі - товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги (надалі - послуги), а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і послуги та здійснити їх плату.

Згідно з п. 1.2 договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Позивач виконав умови договору, за видатковими накладними № SI від 08.05.2020, № SI від 15.05.2020, № SI від 18.05.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 16 241,64 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що такий товар прийнятий невстановленою особою слід зазначити про таке.

Усі вказані видаткові накладні (а також відповідні товаро-транспортні накладні) містять відтиск печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс" та підпис представника.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку, факт підписання видаткових накладних не особою, визначеною у генеральній довіреності від 15.04.2020, та проставлення на таких накладних не печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс", може бути підтверджений тільки почеркознавчою та технічною експертизами. Оскільки для встановлення вищевказаних обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право.

Однак, відповідного клопотання відповідачем заявлено не було.

Постачальником було виставлено покупцю відповідні рахунки на оплату поставленого товару.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Строки оплати поставленого товару були обумовлені сторонами у відповідних видаткових накладних.

Так, товар, поставлений за видатковою накладною № SI від 08.05.2020 на суму 9 105,48 грн. мав бути оплачений у строк до 13.05.2020, за видатковою накладною №SI від 15.05.2020 - до 20.05.2020, за видатковою накладною № SI від 18.05.2020 - до 28.05.2020.

А отже, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав.

Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив отриманий товар у встановлені строки.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 16241,64 грн. - є обґрунтованими.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що за порушення грошового зобов`язання за цим договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначено вище, пунктом 5.2 договору встановлено, що пеня за порушення покупцем грошових зобов`язань за цим договором нараховується за весь період такого прострочення.

За таких обставин, за умовами договору сторони встановили нарахування пені поза межами 6 місячного строку, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України.

На підставі пункту 5.2 договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за загальний період з 31.05.2020 по 05.01.2021 у розмірі 1 192,83 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 192,83 грн. є обґрунтованими.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.3 договору, сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 відсотків річних від простроченої суми.

Отже, вищевказаним пунктом договору, сторони встановили інший розмір процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.

Позивач нарахував відповідачу 12% річних у розмірі 1 187,58 грн. за загальний період з 28.05.2020 по 05.01.2021 та інфляційні втрати у розмірі 358,49 грн. за загальний період (фактично) з червня 2020 по листопад 2020 року.

Перевіривши розрахунок 12% річних суд встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, як зазначено вище, поставлений за видатковою накладною № SI від 08.05.2020 на суму 9 105,48 грн. мав бути оплачений у строк до 13.05.2020, за видатковою накладною № SI від 15.05.2020 - до 20.05.2020, за видатковою накладною №SI від 18.05.2020 - до 28.05.2020.

При цьому, в листі Інституту української мови НАН України від 31.03.2015 № 307/209 було вказано, що прийменники «до» і «по» в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. У межах цього спільного часового значення розрізняються лише сферами свого використання: «до» вживають в офіційно-діловому стилі, передусім у текстах ділових документів - накази, заяви, розпорядження тощо, «по» закріплений за розмовним стилем. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно використовувати лише прийменник «до».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17, від 25.04.2018 у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 09.06.2019 №419/1965/18.

А отже, зазначення у видаткових накладних «до 13.05.2020», «до 20.05.2020», «до 28.05.2020» свідчить, що саме ці дата і є останнім днем строку оплати заборгованості.

За таких обставин, відсутні правові підстави для нарахування 12% річних на суму боргу у розмірі 4 355,34 грн. за видатковою накладною № SI від 18.05.2020 за період 28.05.2020.

За розрахунком суду:

- 12% річних на суму боргу 11 886,30 грн. за період 28.05.2020 становлять 3,90 грн.;

- 12% річних на суму боргу 16 241,64 грн. за період з 29.05.2020 по 05.01.2021 становлять 1 182,25 грн.

Всього: 1 186,15 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 12% є обґрунтованими у розмірі 1 186,15 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової суд встановив, що він зроблений правильно та відповідає вимогам чинного законодавства.

А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 358,49 грн. є обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться договором № 16980-04/2020 від 15.04.2020 з додатками (том 1 а.с. 10 - 16), рахунками (том 1 а.с. 17. 20, 22), видатковими накладеними (том 1 а.с. 18, 21, 23), ТТН (том 1 а.с. 19).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити у частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 16 241,64 грн., пені у розмірі 1 192,83 грн., інфляційної складової у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 186,15 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 12% річних у розмірі 1,43 грн. слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору розподіляються пропорційно задоволених позовних вимог.

ЩОДО ПОКЛАДЕННЯ НА ВІДПОВІДАЧА ВИТРАТ ПОЗИВАЧА НА ПРАВОВУ ДОПОМОГУ АДВОКАТА.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн.

У якості доказів надання адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем Товариству з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" юридичних послуг під час розгляду справи № 904/279/21 позивачем долучено до суду: договір про надання правової допомоги № 05/01/2021-1ПД від 05.01.2021, додаткову угоду до договору від 05.01.2021, платіжне доручення № 605 від 11.01.2021.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди від 05.01.2021, надані адвокатом послуги на суму 5 000 грн., складаються з: вивчення та аналізу документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Дніпропетровської області позовної заяви.

Розмір фактичних витрат позивача на правову допомогу адвоката підтверджений належними доказами та співмірний із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

За таких обставин, витрати позивача на правову допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн. слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог, а саме покласти на відповідача у розмірі 4999,62 грн.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК Дніпроагротранс" (місце реєстрації: 49038, м. Дніпро, вул. Пастера, буд. 10; ідентифікаційний код: 42539296) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб`юшн Карго Партс" (місце реєстрації: 02222, м. Київ, вул. Закревського, 16; ідентифікаційний код: 37141112) суму основної заборгованості у розмірі 16 241,64 грн., пеню у розмірі 1 192,83 грн., інфляційну складову у розмірі 358,49 грн. та 12% річних у розмірі 1 186,15 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 269,83 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 999,62 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 12% річних у розмірі 1,43 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 19.03.2021.

Суддя М.О. Ніколенко