УХВАЛА

м. Київ

18.03.2021Справа № 910/4263/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., дослідивши матеріали подання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат» ОСОБА_1

у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Георгієвський Резиденс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат»

про стягнення 84738,80 грн.,

Представники:

не викликались

УСТАНОВИВ:

11 квітня 2019 року Господарський суд міста Києва видав наказ у наказному провадженні про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Георгієвський Резиденс» 75240 грн., 9498,80 грн. пені, 192,10 грн. судового збору.

Державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат» ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань, покладених на товариство з обмеженою відповідальністю «Гелерая «Дукат» у зведеному виконавчому провадженні № 58830654 про стягнення грошових коштів.

Статтею 337 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Отже, стаття 337 Господарського процесуального кодексу України не містить можливість обмеження у праві виїзду за межі України саме керівника боржника.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою.

Стаття 7 цього Закону кожному гарантує захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 та «Лавентс проти Латвії» від 07.11.2002).

Одночасно, поряд з цим, суд зазначає, що свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При цьому, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (ч. 3).

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 (набув чинності для України 26.03.1976) передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

У справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009 Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Проте, суд вважає, що в цьому випадку таке обмеження не відповідає всім вказаним критеріям.

Так, боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 910/4349/19 є юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат».

У поданні державний виконавець просить суд обмежити у праві виїзду за межі України керівника цього товариства.

Суд зазначає, що керівник товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат» ОСОБА_1 не є фізичною особою - боржником за наказом Господарського суду міста Києва від 11.04.2019 у справі № 910/4349/19.

Таким чином, суд не вправі застосувати до такої особи виключний захід забезпечення виконання судового рішення - обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи наведене відсутні підстави для задоволення подання.

Керуючись статтями 234, 337 Господарського процесуального кодексу України суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити державному виконавцю Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта для виїзду за кордон керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Галерея «Дукат» ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань, покладених на товариство з обмеженою відповідальністю «Галерея Дукат» у зведеному виконавчому провадженні № 58830654 про стягнення грошових коштів.

Ухвала набрала законної сили 18.03.2021.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. А. Ковтун