ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/18250/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н. Г. - головуючого, Жукова С. В., Огородніка К. М.,

за участю секретаря судового засідання Ксензової Г. Є.

за участю представників: АО "Капітал Правіс" - адвоката Олійник Ю. М., ТОВ "Основа" - адвоката Гапоненка Р. І.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Адвокатського об`єднання "Капітал Правіс"

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020

у справі №910/18250/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Приватного акціонерного товариства "Індбуд", Товарної біржі "Перша Товарна Біржа" та Адвокатського об`єднання "Капітал Правіс"

про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу

в межах справи № 910/18250/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоздоббуд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

до Приватного акціонерного товариства "Індбуд"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа про банкрутство ПрАТ «Індбуд».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/18250/16 задоволено у повному обсязі позов ТОВ «Основа» до ПрАТ «Індбуд»,Товарної біржі «Перша Товарна Біржа» та Адвокатського об`єднання «Капітал Правіс» про визнання недійсними результатів аукціону продажу майна банкрута.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 залишено без задоволення апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання «Капітал Правіс», а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.06.2020 у справі № 910/18250/16 залишено без змін.

ТОВ «Основа» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на загальну суму 33 000 грн.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі № 910/18250/16 задоволено заяву ТОВ «Основа» про ухвалення додаткового судового рішення; стягнено з АО «Капітал Правіс» на користь ТОВ «Основа» витрати на правничу допомогу у розмірі 33 000 грн.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення апеляційний суд виходив з того, що подані ТОВ «Основа» докази в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а відтак дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ТОВ «Основа» витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі - 33 000 грн, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Не погоджуючись з ухваленою апеляційним судом додатковою постановою, АО «Капітал Правіс» звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/18250/16 та відмовити повністю у задоволенні заяви ТОВ «Основа» про ухвалення додаткового судового рішення у зв`язку із її необґрунтованістю.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, АО «Капітал Правіс» зазначає, що апеляційний суд не врахував заперечень заявника апеляційної скарги на заяву ТОВ «Основа» про стягнення витрат на правову допомогу та не дотримався визначеного положенням ст. 126 ГПК України порядку розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не врахував обставини, які, на думку заявника касаційної скарги, свідчать про неспівмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу із часом, що був витрачений адвокатом АО «Гапоненко Роман і партнери» для надання адвокатських послуг позивачу у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також предметом судового розгляду у даній справі.

Заявник касаційної скарги вважає, що адвокатом ТОВ «Основа» не могло бути витраченого ту кількість часу, що вказана у відповідній заяві з огляду на те, що позиція ТОВ «Основа» не змінювалася із самого початку розгляду справи, тобто з 2019 року; адвокат, який здійснює представництво інтересів ТОВ «Основа» у справі про банкрутство ПрАТ «Індбуд» одночасно є засновником ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Гапоненко Роман і партнери» - кредитора та у цій справі, а відтак має доступ до справи та обізнаний із суттю спору.

Крім того, АО «Капітал Правіс» стверджує, що суд апеляційної інстанції не врахував, що ТОВ «Основа» був пропущений визначений у ст. 124 ГПК України строк на подання до суду попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги АО «Капітал Правіс» у справі № 910/18250/16 визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н. Г. - головуючий (доповідач), Жуков С. В., Огороднік К. М., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 03.02.2021.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АО «Капітал Правіс» на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі № 910/18250/16; призначено розгляд справи на 17.03.2021 на 10 год. 00 хв.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 10.03.2021 надійшов відзив ТОВ «Основа» на касаційну скаргу АО «Капітал Правіс», в якому позивач просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, посилаючись на те, що Північний апеляційний господарський суд ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н. Г., пояснення представників учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено апеляційним судом, між ТОВ «Основа» та АО «Гапоненко Роман і партнери» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 03-67 від 02.01.2019 на представництво інтересів ТОВ «Основа» під час розгляду справи № 910/18250/16 про банкрутство ПрАТ «Індбуд».

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявник надав до суду апеляційної інстанції копії: договір про надання правової (правничої) допомоги № 03-67 від 02.01.2019; акту надання послуг № 77 від 01.10.2020 та Додатку до акту наданих послуг № 77 від 01.10.2020 на загальну суму 33 000 грн за 22 год 00 хв витраченого адвокатом АО «Гапоненко Роман і партнери» часу (з розрахунку 1 500 грн за годину роботи адвоката).

Із оскаржуваної додаткової постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції встановив факт надання адвокатом АО «Гапоненко Роман і партнери» правової допомоги ТОВ «Основа», понесення останнім витрат на правову допомогу у заявленому до стягнення розмірі, а також врахував обсяг та співмірність витрат, що підтверджені відповідними доказами, та, з урахуванням заперечень заявника апеляційної скарги, дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ «Основа» про ухвалення додаткового судового рішення в частині розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 33 000 грн у повному обсязі.

Водночас аргументи заявника касаційної скарги про те, що ТОВ «Основа» не було дотримано передбаченого ст. 124 ГПК України порядку попереднього визначення суми судових витрат є безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, така заява була подана ТОВ «Основа» до Північного апеляційного господарського суду 28.08.2020 разом із відзивом на апеляційну скаргу АО «Капітал Правіс».

Разом з тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, суд касаційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), яку згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Решта доводів касаційної скарги зазначених вище висновків апеляційного суду не спростовують, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/18250/16 ухвалена судом відповідно до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального права і підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судовий збір відповідно до ст.129 ГПК України покладається на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Адвокатського об`єднання "Капітал Правіс" - залишити без задоволення.

Додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі №910/18250/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя Ткаченко Н. Г.

Судді Жуков С. В.

Огороднік К. М.