У Х В А Л А

24 березня 2021 року м. Чернігів справа № 927/1076/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом Славутицької міської ради Київської області 07101, м. Славутич Київської області, Центральна площа, 7 ()
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕРЬ»
15046, с. Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, вул. Тітова, 71
про стягнення 115 434 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2020 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Славутицької міської ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕРЬ» про стягнення збитків в сумі 115 434,20 грн., завданих внаслідок користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у період з 09.08.2013 по 15.06.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного законодавства України щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,1564 га, розташовану в м. Славутич Київської області, площа Привокзальна, 7, внаслідок чого органу місцевого самоврядування завдані збитки в сумі 115 434,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 17.11.2020:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження;

провадження у справі № 927/1076/20 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах Великою Палатою Верховного Суду у справі № 911/2390/18.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18:

касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр імені академіка Юрія Прокоповича Спіженка», Амбулаторно-поліклінічного закладу «Київський міський дитячий діагностичний центр» та заступника прокурора міста Києва задоволено частково;

рішення Господарського суду Київської області від 11 березня 2019 року, додаткове рішення цього ж суду від 25 березня 2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 911/2390/18 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постановляючи вказану вище постанову Велика Палата Верховного Суду зазначила, зокрема наступне:

У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

За змістом ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом спору є стягнення збитків, завданих внаслідок користування Товариством з обмеженою відповідальністю «СІВЕРЬ» без правовстановлюючих документів земельною ділянкою, розташованою в м. Славутич Київської області, площа Привокзальна, 7.

При цьому, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 17.11.2020, місцезнаходженням юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕРЬ» є: Україна, 15046, Чернігівська область, Ріпкинський район, село Неданчичі, вулиця Тітова, будинок 71.

Статтею 31 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи наведені вище обставини, а також відповідні висновки Великої Палати Верховного Суду, матеріали даної справи підлягають направленню за встановленою підсудністю до Господарського суду Київської області.

Вищевказана постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18.03.2021р.

Згідно зі ст. 230 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується.

Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне поновити провадження у справі.

Керуючись ст. 30, 31, 230, 233, 234, 236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Поновити провадження у справі.

Матеріали справи Господарського суду Чернігівської області № 927/1076/20 за позовом Славутицької міської ради Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІВЕРЬ» про стягнення 115 434 грн. 20 коп. направити за встановленою підсудністю до Господарського суду Київської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання та може бути оскаржена до Північого апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Дата набрання ухвалою законної сили 24.03.2021.

Суддя А.С.Сидоренко