номер провадження справи 28/9/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 Справа № 908/152/21

м.Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛЛЕНІУМ» (49005, м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 42 Т)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАДОЛІТ» (69006, місто Запоріжжя, Парковий Бульвар, буд. 1-Б)

про стягнення грошових коштів

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося ТОВ «МІЛЛЕНІУМ» з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАДОЛІТ» про стягнення заборгованості у розмірі 231.578,74 грн.

В обґрунтування підстави звернення з позовом до суду позивач зазначив не виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару в рамках договору №19 від 11.08.2020, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 231.578,74 грн. Також позивачем в порядку ст. 81 ГПК України заявлено клопотання про витребування у відповідача доказів для всебічного та повного розгляду спору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.01.2021 позовну заяву ТОВ «МІЛЛЕНІУМ» залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/152/21, присвоєно справі номер провадження 28/9/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі, але не пізніше 26.02.2021. Зазначеною ухвалою суду було зобов`язано відповідача у строк до 26.02.2021 надати оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії наступних документів: Специфікації № 1 від 01.10.2020, Специфікації № 2 від 12.10.2020, Специфікації № 3 від 29.10.2020.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

04.02.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та долучення документів до справи. В клопотанні позивач зазначив про допущену ним помилку в додатку до позову при зазначені дати ТТН №М-0000416. Просив витребувати у відповідача оригінал (для огляду) та належним чином засвідчену копію ТТН №М-0000471 від 30.10.2020 для приєднання до матеріалів справи.

Клопотання позивача в частині витребування доказів (ТТН №М-0000471 від 30.10.2020) судом відхилено, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для всебічного та об`єктивного розгляду справи, зокрема суду наданий Акт звірки взаємних розрахунків, який підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємства.

12.03.2021 на адресу суду від ТОВ «Градоліт» надійшов відзив №04/03 від 04.03.2021 на позовну заяву №6 від 11.01.2021. У відзиві відповідач посилається на те, що сторонами договору не були погоджені умови оплати товару. Вимога про оплату товару фактично не була отримана відповідачем, у зв`язку з чим на його думку строк оплати не настав. Посилався на те, що позивач в порушення п. 5.5 договору не надавав сертифікатів якості, сертифікатів походження та лабораторних висновків, чим фактично позбавив відповідача можливості скористатися належним правом рекламації. Також заперечив проти заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу. Додатково зазначав, що з моменту отримання позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі багато працівників ІТР підприємства, в тому числі і юристи, майже з кінця лютого 2021 року знаходилися на карантині з причин виявлення у них респіраторної хвороби COVID-19. З урахуванням викладеного просив поновити строк на подачу відзиву на позов, відмовити у задоволені заявлених ТОВ «Мілленіум» позовних вимог в повному обсязі.

Судом не прйинято відзив відповідача до розгляду у зв`язку з недотриманням останнім положень ст. 170 ГПК України, а саме не надання доказів направлення відзиву на адресу позивача. Надані докази надсилання (опис вкладення, поштова накладна, чек від 12.03.2021) не можуть бути розцінені судом, як докази дотримання відповідачем положень ст. 170 ГПК України, оскільки відповідачем не вірно зазначена адреса ТОВ «Мілленіум». Відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Мілленіум» зареєстровано за адресою: 49005, м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 42 Т, в той час, як відповідач надіслав на адресу: 49005, м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 42. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що пропущений строк може бути поновлений виключно за заявою учасника справи за наявності доказів поважності причин пропуску такого строку. Втім, відповідач будь-яких доказів на підтвердження фактів, що викладені у відзиві суду не надав, про неможливість самостійно їх надати не повідомив.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Шістдесят днів з дня відкриття провадження у даній справі спливає 25.03.2021.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 22.03.2021.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з статтею 16 ЦК України, статтею 20 ГК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 (надалі - Конвенція), кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

З огляду на приписи статті 9 Конституції України, статті 3 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до приписів ст. ст. 15 та 16 ЦК України, ст. 20 ГК України спосіб захисту прав повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Реалізуючи право на судовий захист, позивач у позові зазначив про наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілленіум» (постачальник, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «Градоліт» (покупець, відповідач у справі) 11.08.2020 уклали договір №19 про довгострокові поставки товару (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується протягом дії договору постачати покупцю за узгодженою номенклатурою та об`єму товар у власність для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати його на умовах узгоджених цим договором.

Предметом цього договору є поставка товару - цементу (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що найменування (асортимент), кількість, технічні умови та ціна товару визначаються сторонами у Специфікації, яка є Додатком №1 до договору, та в видаткових накладних на товар, які є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що ціна на товар визначається постачальником в накладній на момент поставки партії товару та оформлюється рахунком-фактурою. Ціна товару, що поставляється підлягає зміні у разі зміни ціни товару виробником (заводом).

Матеріали справи містять Специфікації від 01.10.2020, від 12.10.2020 та від 29.10.2020 (Додатки № 1, 2, 3), відповідно до яких позивач зобов`язався у жовтні 2020 року поставити відповідачу цемент.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Положеннями ст. 180 ГК України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У разі визнання погодженої сторонами в договорі ціни такою, що порушує вимоги антимонопольно-конкурентного законодавства, антимонопольний орган має право вимагати від сторін зміни умови договору щодо ціни.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Здійснивши аналіз наданих позивачем документів, суд дійшов висновку, що правовідносини сторін не можуть регулюватися умовами договору №19 про довгострокові поставки товару від 11.08.2020, оскільки зазначені Специфікації №1-3, які є додатками до договору та є його невід`ємними частинами, містять лише підпис та печатку постачальника, що в свою чергу свідчить про недотримання сторонами приписів діючого законодавства та неузгодження всіх істотних умов договору, зокрема, найменування товару, його кількості та ціну.

Втім, суду надані докази, які підтверджують факт поставки товару на користь відповідача за період з 02.10.2020 по 30.10.2020 на загальну суму 835.270,89 грн., а саме видаткові накладні № М-0000405 від 02.10.2020, № М-0000413 від 06.10.2020, № М-0000414 від 06.10.2020, № М-0000416 від 07.10.2020, № М-0000421 від 07.10.2020, № М-0000431 від 13.10.2020, № М-0000438 від 15.10.2020, № М-0000441 від 16.10.2020, № М-0000444 від 17.10.2020, № М-0000451 від 20.10.2020, № М-0000461 від 24.10.2020, № М-0000465 від 26.10.2020, № М-0000471 від 30.10.2020.

Також матеріали справи містять товарно-транспортні накладі, які також свідчать про поставку позивачем на користь відповідача товару у період жовтень 2020 року (арк.с 33-44).

В подальшому, приймаючи до уваги п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, позивач склав та зареєстрував для відповідача в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому цим Кодексом зазначені вище видаткові накладні. Відповідно до квитанції №1 документи доставлено одержувачу.

На оплату поставленого товару відповідачу були виставлені рахунки-фактури (арк.с. 45-57).

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій громадян і організацій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послуги, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Аналіз наданих документів підтверджує факт виникнення між сторонами спору господарських правовідносин, тобто ними вчинено правочин, що породив взаємні господарські зобов`язання. Позивач зобов`язався поставити товар (Портландцемент ПЦ ІІ/Б-Ш-400 навал), а відповідач прийняти та оплатити отриманий товар.

За своєю правовою природою правочин сторін є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою видаткових накладних № М-0000405 від 02.10.2020, № М-0000413 від 06.10.2020, № М-0000414 від 06.10.2020, № М-0000416 від 07.10.2020, № М-0000421 від 07.10.2020, № М-0000431 від 13.10.2020, № М-0000438 від 15.10.2020, № М-0000441 від 16.10.2020, № М-0000444 від 17.10.2020, № М-0000451 від 20.10.2020, № М-0000461 від 24.10.2020, № М-0000465 від 26.10.2020, № М-0000471 від 30.10.2020, де вказані: найменування товару, його кількість, ціна, суд дійшов висновку, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу.

Положеннями ч. 2 ст. 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частина 1 ст. 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Виконання зобов`язань з боку позивача, а саме поставка товару на загальну суму 835.270,89 грн. підтверджується зазначеними вище видатковими накладними, товарно-транспортними накладними. Крім того, за період з 09.10.2020 по 29.10.2020 відповідач частково оплатив отриманий товар згідно виставлених рахунків на загальну суму 603.692,15 грн., про що свідчать платіжні доручення (арк.с. 59-66). У зв`язку з чим, залишок боргу склав 231.578,74 грн. (836.270,89 грн. (загальна вартість поставленого товару) - 603.692,15 грн. (часткова оплата).

Також суду надано Акт звірки взаємних розрахунків станом на 31 жовтня 2020, який підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств та відповідно до якого кінцеве сальдо на користь позивача становить 231.578,74 грн.

Суд приймає до уваги, що підписаним сторонами та скріпленим печатками підприємств актом звірки взаєморозрахунків зафіксовано, що за відповідачем за жовтень 2020 року рахується заборгованість на загальну суму 231.578,74 грн.

В розумінні ст. ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вказані акти є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Отже, акти звірки можуть вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконав, повну оплату отриманого товару не здійснив у зв`язку з чим заборгованість склала 231.578,74 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У зв`язку з відсутністю повної оплати отриманого відповідачем товару 09.12.2020 на адресу ТОВ «Градоліт» була спрямована вимога вих. №23 від 03.12.2020 з проханням направити підписані з боку покупця документи та сплатити виниклу заборгованість.

Вимога залишена без реагування, борг в добровільному порядку відповідачем не погашений.

Як встановлено судом, матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт поставки відповідачу товару (Портландцемент ПЦ ІІ/Б-Ш-400 навал) на суму 231.578,74 грн. Доказів оплати (часткової оплати) або повернення відповідачем отриманого товару в загальному розмірі з будь-яких причин матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Внаслідок невжиття відповідачем дій щодо погашення виниклої заборгованості, відсутності письмових пояснень щодо ускладнюючих обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідач доказів виконання зобов`язань щодо повної оплати отриманого товару за видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи суду не надав, викладені в позові обставини не спростував. Факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 231.578,74 грн. вартості поставленого товару (Портландцемент ПЦ ІІ/Б-Ш-400 навал) обґрунтована та задовольняється судом.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги судом задовольняються в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛЛЕНІУМ» до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАДОЛІТ» про стягнення заборгованості у розмірі 231.578,74 грн. задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Градоліт» (69006, місто Запоріжжя, Парковий Бульвар, буд. 1-Б, ідентифікаційний код 40284341) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛЛЕНІУМ» (49005, м. Дніпро, вул. Ударників, буд. 42 Т, ідентифікаційний код 31002165) 231.578,74 грн. (двісті тридцять одну тисячу п`ятсот сімдесят вісім грн. 74 коп.) заборгованості, 3.473,68 грн. (три тисячі чотириста сімдесят три грн. 68 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Суддя О.В. Федорова