УХВАЛА

25 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/16803/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Булгакової І.В., Малашенкової Т.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020

за позовом громадської спілки "Українська ліга авторських та суміжних прав"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт"

про стягнення 187 785,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Громадська спілка "Українська ліга авторських та суміжних прав" (далі - Спілка, позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" (далі - ТОВ "Массмарт", відповідач) про стягнення 187 785,00 грн паушальної суми.

Позовні вимоги мотивовано тим, що: Спілка з 29.05.2019 є єдиною в Україні акредитованою організацією розширеного колективного управління у сфері публічного виконання фонограм і зафіксованих в них виконань; 30.08.2019 та 14.10.2019 представником Спілки Савченком О.Г. здійснено фіксації використання об`єктів суміжних прав у магазині "Біле сухе" (м. Київ, вул. Ентузіастів, 7), у зв`язку з чим складено акти №31/08/19 БС та №14/10/19 БС, якими зафіксовано факти, що свідчать про використання відповідачем в його приміщенні фонограм та зафіксованих у них виконань; користувач (відповідач) здійснював свою господарську діяльність без укладання договору про використання об`єктів суміжних прав (саме в сфері публічного виконання), а отже без отримання належного дозволу на таке використання і без виплати роялті належному суб`єкту, тобто акредитованій організацій колективного управління; Спілка через ухилення ТОВ "Массмарт" від свого обов`язку укласти з позивачем договір про використання об`єктів суміжних прав недоотримала суму роялті, яка випливає із базового тарифу, передбаченого тарифами позивача, що розміщені на офіційному сайті Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, а саме на суму, що відповідає 50 мінімальним місячним заробітним платам; паушальна сума, яку відповідач повинен сплатити позивачу, має складати 45 мінімальних місячних заробітних плат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2020 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Спілка, як акредитована організація колективного управління: 1) має принцип роботи, що передбачений статтею 5 Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав" (далі - Закон № 2415-VIII) - збирання, розподіл та виплата доходу від прав правовласникам у найбільш швидкий, ефективний і точний спосіб; 2) не має права провадити підприємницьку діяльність і здійснює лише господарську діяльність, що не має на меті одержання прибутку, з метою досягнення своїх статутних цілей (частина перша статті 12 Закону № 2415-VIII); 3) звертається до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняє інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких вона діє; 4) право на стягнення збитків належить особі, чиє право порушено, у тому числі особі, яка була позбавлена законної можливості отримати дохід (у даному випадку дохід від використання об`єктів інтелектуальної власності не є доходом позивача); 5) Спілкою не доведено завдання саме їй збитків неправомірним використанням відповідачем спірних фонограм, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірним використанням відповідачем фонограм і збитками Спілки.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі №910/16803/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 187 758,00 грн паушальної суми та судовий збір.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції виходив з того, що саме позивача акредитовано як організацію колективного управління, у сфері розширеного колективного управління "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою". В розумінні вимог статті 1 та частини п`ятої статті 12 Закону №2415-VIII "колективне управління" поширюється на всю територію України та здійснюється щодо майнових прав усіх правовласників за відповідною категорією у сферах, щодо яких акредитовано організацію, у тому числі тих, що не укладали договір про управління об`єктами авторського права і (або) суміжних прав з акредитованою організацією, незалежно від обраного такими правовласниками способу управління належними їм правами. Станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: використання відповідачем спірних фонограм у приміщенні магазину "Біле сухе", позивач був єдиною в Україні акредитованою організацією колективного управління, діяльність якої стосується, зокрема, надання дозволів у сфері публічного виконання фонограм та зафіксованих у них виконань. Отже, використання відповідачем спірних музичних творів у господарській діяльності відбулося без дозволу позивача та укладення з ним договору про використання об`єктів суміжних прав, що протирічить частині третій статті 20 Закону №2415-VIII. Спілкою затверджено Тарифи щодо сфери "право на справедливу винагороду, спільну для виконавців та виробників фонограм (відеограм), за публічне виконання фонограм і зафіксованих у них виконань чи публічну демонстрацію відеограм і зафіксованих у них виконань, опублікованих для використання з комерційною метою" (далі - Тарифи), які також розміщені на офіційному сайті Міністерства http://me.gov.ua. Пунктом 3 Тарифів передбачено, що тариф за використання однієї фонограми та/або одного виконання без дозволу (без укладення договору з акредитованою організацією колективного управління) складає 10 (десять) мінімальних місячних заробітних плат в розмірі передбаченому законом на початок календарного року в якому сталось бездозвільне (бездоговірне) використання. Сума яку просить стягнути позивач - 187 785,00 грн є значно меншою, а зменшення суми є правом позивача та не порушує прав відповідача, у зв`язку з чим, вимоги позивача про стягнення з відповідача паушальної суми, у визначеному розмірі є обґрунтованими, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

У свою чергу, ТОВ "Массмарт", посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення процесуального права просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі №910/16803/19 та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2020.

Так за змістом касаційної скарги її подано на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зокрема, скаржник наголошує на тому, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах а саме: частин першої, п`ятої статті 12, статті 13 Закону № 2415-VIII, статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792-XII) щодо порядку звернення до суду в інтересах правовласника.

Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2021 (головуючий - Бенедисюк І.М., судді: Булгакова І.В., Малашенкова Т.М.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Массмарт" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 у справі №910/16803/19, вирішено здійснювати її перегляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.

Положеннями частин першої, третьої четвертої статті 303 ГПК України передбачено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини першої статті 302 ГПК України з огляду на таке.

Згідно з доводами касаційної скарги, ТОВ "Массмарт" на розгляд Верховного Суду ставиться питання правомірності публічного використання творів, що є об`єктами авторського та/або суміжних прав; правомірного колективного управління і порядку та способу (що не суперечить закону) та захисту порушеного права у даній сфері.

Водночас, Спілка у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів касаційної скарги та просить Суд залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін. У касаційній скарзі відповідач розглядає окремий випадок - права будь-якої юридичної особи звернутись до суду на захист власних прав та інтересів (право гарантоване Конституцією України). За твердженням позивача, стаття 53 ГПК України ніяким чином не впливає на право особи визначене частиною другою статті 4 ГПК України звернутись до суду на захист власних інтересів та/або за захистом власних порушених прав.

Позивач стверджує, що частиною першою статті 12 Закону № 2415-VIII Спілку, як організацію колективного управління наділено таким функціями: 1) укладають із користувачами договори про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договори про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 2) укладають договори про партнерство, договори про представництво прав з іншими організаціями колективного управління; 3) збирають, розподіляють та виплачують дохід від прав правовласникам; 4) звертаються до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчиняють інші дії, передбачені законодавством та дорученням правовласників, необхідні для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечують ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснюють моніторинг правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління; 7) здійснюють інші функції, визначені цим Законом та статутом.

Отже, на думку Спілки, звернення організації колективного управління до суду з позовом від власного імені в будь-якому разі не виходить за межі функцій визначених у статті 12 №2415-VIII.

Розглянувши доводи відповідача викладені у касаційній скарзі та доводи позивача викладені у відзиві на касаційну скаргу, колегія суддів виходить із такого.

Даний спір виник із правовідносин які виникають у сфері захисту прав інтелектуальної власності, зокрема: про захист майнових прав на об`єкти суміжних прав (фонограм та зафіксованих у них виконань).

Предметом заявленого позову є вимога про стягнення з відповідача паушальної суми (збитків у вигляді упущеної вигоди) у розмірі 187 785,00 грн, внаслідок використання відповідачем фонограм без укладання договору з позивачем як акредитованою організацією колективного управління у відповідній сфері. Спілкою обрано спосіб захисту порушеного права, шляхом стягнення паушальної суми - збитків (упущеної вигоди).

Позов обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягає у невиконанні обов`язку укласти договір з позивачем, як акредитованою організацією колективного управління, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої позивач позбавлений можливості отримати відповідну суму коштів (згідно тарифів) є збитками позивача у вигляді упущеної вигоди. Позивач посилається на статтю 240 Угоди про Асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яку ратифіковано із заявою від 16.09.2014 Законом № 1678-VII, якою, за його твердженням, встановлено інші правила судочинства, ніж національним законодавством.

На підтвердження правильності обраного способу захисту, шляхом стягнення збитків, у зв`язку із бездіяльністю відповідача, яка полягає в ухиленні від обов`язку встановленого на рівні закону (укласти договір з акредитованою організацією колективного управління) позивач посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №908/312/16 щодо безпосереднього причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача (щодо його відмови укласти договір, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки відповідача, внаслідок якої позивач позбавлений права на отримання відповідної суми коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди). Згідно з доводами позивача, даний позов направлений на захист інтересів не тільки Спілки, а всіх виконавців та виробників фонограм.

Здійснюючи касаційне провадження у даній справі колегією суддів встановлено, що Верховним Судом у касаційному порядку переглядалася справа №904/951/20 предметом розгляду в якій було також стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди), внаслідок використання відповідачем фонограм без укладання договору з позивачем як акредитованою організацією колективного управління у відповідній сфері. Переглядаючи судові рішення у справі №904/951/20 Верховний Суд, зокрема, в частині дотримання судами попередніх інстанцій приписів статті 22 ЦК України, у постанові від 26.01.2021 підтримав висновки суду першої інстанції, що "організація колективного управління в межах повноважень наданих їй статтею 12 Закону № 2415-VIII звертається до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників; винагорода (роялті) не є доходом позивача та відповідно не може бути недоотриманим прибутком організації, а отже не є збитками понесеними відповідною організацією". За результатами розгляду справи №904/951/20 постанову суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог - скасовано, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог - залишено без змін.

Також у провадженні Верховного Суду перебувала справа №910/18772/19 за позовом Спілки до товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" про стягнення 187 785,00 грн збитків, що сталися в результаті порушення відповідачем зобов`язань у сфері суміжних прав. За результатами перегляду справи №910/18772/19 у касаційному порядку, Верховний Суд прийняв постанову від 22.02.2021 якою касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Спортделюкс" задовольнив, рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 зі справи № 910/18772/19 скасував, ухвалив нове рішення про відмову в позові. Так, у постанові від 22.02.2021 зі справи №910/18772/19 колегією суддів підтримано висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №904/951/20.

У постанові від 18.03.2021 зі справи №910/19036/19 за позовом Спілки до товариства з обмеженою відповідальністю "Воксхол" про стягнення 187 785,00 грн збитків, що сталися в результаті порушення відповідачем зобов`язань у сфері суміжних прав колегія суддів також підтримано висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №904/951/20.

З огляду на заперечення Спілки, що у своїй касаційній скарзі відповідач розглядає лише окремий випадок права будь-якої юридичної особи звернутись до суду на захист власних прав та інтересів (право гарантоване Конституцією України) та зводить свої доводи до статті 53 ГПК України, яка ніяким чином не впливає на право особи визначене частиною другою статті 4 ГПК України - звернутись до суду на захист власних інтересів та/або за захистом власних порушених прав. Враховуючи те, що позивач наголошує та тому, що звернення організації колективного управління до суду з позовом від власного імені в будь-якому разі не виходить за межі функцій визначених у статті 12 №2415-VIII, у даній справі ставиться питання щодо повноважень позивача визначених статтями 5 та 12 Закону.

У частині першій статті 12 Закону № 2415-VIII визначено, що функціями організацій колективного управління є: 1) укладення із користувачами договорів про надання дозволу на використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та договорів про виплату винагороди (відрахувань) за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; 2) укладення договорів про партнерство, договори про представництво прав з іншими організаціями колективного управління; 3) збирання, розподіл та виплата доходу від прав правовласникам; 4) звернення до суду від імені правовласників за захистом їхніх майнових прав відповідно до статутних повноважень та доручення правовласників, вчинення інших дій, передбачених законодавством та дорученням правовласників, необхідних для захисту майнових прав правовласників, в інтересах яких діє організація; 5) забезпечення ведення реєстру правовласників, реєстру об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майновими правами щодо яких управляє організація; 6) здійснення моніторингу правомірності використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав згідно зі сферами управління правами, щодо яких зареєстровано організацію, та щодо об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, майнові права на які передані їй в управління; 7) здійснення інших функції, визначених цим Законом та статутом.

При цьому в постановах від 26.01.2021 у справі №904/951/20, від 22.02.2021 у справі №910/18772/19 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 Верховний Суд послався на частину першу статті 5 Закону № 2415-VIII, згідно якої організація колективного управління є неприбутковою організацією, а єдиним видом діяльності якої є виконання завдань і функцій, визначених статтею 12 цього Закону. За висновком Суду право на "колективне управління майновими правами суб`єктів суміжних прав" не слід ототожнювати із правами самого суб`єкта суміжних прав, включаючи право на розпорядження ними, яке виникає і здійснюється відповідно до цивільного права та Закону №3792-XII. Набуття організацією колективного управління на підставі положень Закону № 2415-VIII прав на здійснення функцій з управління не призводить до виникнення у такої організації майнових суміжних прав на відповідні об`єкти суміжних прав. Отже, в контексті статті 12 Закону №2415-VIII організації колективного управління фактично мають повноваження діяти в інтересах всіх правовласників та мають лише невиключне право здійснювати на колективній основі збір і розподілення винагороди (роялті) в повному обсязі. Враховуючи те, що позивач (організація колективного управління) не є отримувачем доходу, Суд дійшов висновку, щодо відсутності у організації колективного управління права на звернення до суду самостійно з позовом про стягнення збитків. Такий позов може бути подано лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників.

З огляду на те, що висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26.01.2021 зі справи №904/951/20 , від 22.02.2021 зі справи №910/18772/19 та від 18.03.2021 зі справи №910/19036/19, містять висновки щодо неможливості самостійного звернення організацій колективного управління до суду від власного імені за захистом майнових прав правовласників шляхом стягнення збитків, з огляду на відсутність правової позиції Верховного Суду щодо такого суттєвого питання, як функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист, у разі порушення правовідносин у яких вона є стороною. Колегія суддів, беручи до уваги фактичний зміст статті 12 Закону №2415-VIII саме в контексті даного правового питання (функції та повноваження "організацій колективного управління" та можливості такої організації реалізувати право на судовий захист) передбачене частиною другою статті 4 ГПК України, вважає за необхідне відступити від правового висновку у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №904/951/20, від 22.01.2021 у справі №910/18772/19 та від 18.03.2021 у справі №910/19036/19 (права організації колективного управління на звернення до суду з позовом лише на захист майнових прав власників об`єктів авторського права та (або) суміжних прав та виключно від імені цих правовласників) у складі інших колегій суддів однієї судової палати.

На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 302 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу №910/16803/19 разом з касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Массмарт" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2020 передати на розгляд палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова