номер провадження справи 5/207/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 Справа № 908/3249/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В.

При секретарі судового засідання Хилько Ю.І.

Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/3249/20

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, )

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, адреса для листування: 03186, м. Київ, вул. А. Антонова, буд. 5, )

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

16.12.2020 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення 10117,44 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2020 справу № 908/3249/20 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області 21.12.2020 суддею Проскуряковим К.В. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3249/20 у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/207/20, зазначено, що розгляд справи по суті розпочнеться з 14.01.2021.

Ухвалою суду від 14.01.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 16.02.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2021, враховуючи перебування на лікарняному судді Проскурякова К.В. з 09.02.2021, здійснено автоматизований розподіл судової справи № 908/3249/20 між суддями та визначено до розгляду судді Мірошниченко М.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.02.2021 суддею Мірошниченко М.В. прийнято справу № 908/3249/20 до розгляду та свого провадження. Присвоєно справі номер провадження 5/207/20-33/18/21. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 23.03.2021.

У судове засідання 23.03.2021 представники сторін не з`явилися, причини неявки відповідача суду невідомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У судовому засіданні 23.03.2021 справу розглянуто, підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги, згідно з позовною заявою, мотивовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» від 20.06.201 № 016263/4640/0000108, внаслідок настання 18.02.2020 страхової події - дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля марки "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 , виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі 11117,44 грн., тому позивачем, відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_2 , застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО3164739), позивач має право зворотної вимоги до відповідача. Полісом АО3164739 встановлена франшиза у розмірі 1000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн. отже, сума зобов`язання, що має бути сплачена відповідачем, становить 10117,44 грн. Позивач направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування, яка була отримана відповідачем 26.03.2020. На вимогу позивача жодних коштів відповідач не сплатив. Враховуючи наведене, просив з відповідача на користь позивача стягнути 10117,44 грн. страхового відшкодування в порядку суброгації. Позов обґрунтований ст.ст. 99, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 12, 22, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

12.01.2021 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує розмір позовних вимог з 10117,44 грн. до 643,26 грн. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 09.12.2020 до відкриття провадження у справі відповідач сплатив на користь позивача 9474,18 грн. із заявлених 10117,44 грн., що помилково не було вказано у позові, оскільки позовна заява була підготовлена та датована 18.11.2020, але відправлена до суду пізніше.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено право позивача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

Згідно з ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Згідно з приписами ст.ст. 162, 163 ГПК України ціну позову зазначає позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (у бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

На підставі викладеного, враховуючи, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог відповідає положенням ст. 46 ГПК України, копія заяви направлена відповідачу, суд приймає її до розгляду. Таким чином, предметом спору у даній справі є вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" про стягнення 643,26 грн.

26.01.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому повідомлено, що після розгляду заяви ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" про виплату страхового відшкодування, відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та сплачено позивачу 9474,18 грн. Розрахунок страхового відшкодування складає: 11117,44 грн. - 1000,00 грн. (франшиза по полісу) - 643,26 грн. (ПДВ) = 9474,18 грн. У задоволенні позову просив відмовити, розглянути справу за відсутності представника, повідомити про результат розгляду справи та прийняте по ній рішення за адресою ПрАТ "УАСК АСКА": 03186, м. Київ, вул. А. Антонова, буд. 5.

22.03.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі ремонтної калькуляції від 18.03.2020, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 16029,59 грн. без ПДВ. Виплата страхового відшкодування здійснювалася без врахування ПДВ, що підтверджується розрахунками, зробленими в калькуляції, у якій зазначено, що ціни запчастин дорівнюють ціні виробника, відтак відсутні підстави для утримання відповідачем суми ПДВ. Відповідач не надав доказів того, що позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування з ПВД. Також із копії платіжного доручення від 19.03.2020 вбачається, що оплата вартості ремонту пошкодженого автомобіля здійснювалась без врахування ПДВ. Вважає заперечення відповідача у цій частині безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача у судове засідання 23.03.2021 не з`явився, від представника позивача 22.03.2021 на електронну адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника позивача, яке судом задоволено.

Представник відповідача у судове засідання 23.03.2021 не з`явився, у відзиві просив розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вказане клопотання судом задоволено.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності сторін судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з матеріалами справи 18.02.2020 о 16:10 год. на проспекті Гагаріна, 8 у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода: зіткнення з задньою частиною транспортного засобу "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , наявний страховий поліс АО 3771916 ПрАТ «СК «Уніка», та транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , наявний страховий поліс АО 3164739 ПрАТ «УАСК АСКА». ДТП сталося внаслідок порушення ОСОБА_3 пункту 13.1 ПДР, за фактом правопорушення складений адміністративний протокол ДПР18313569 за ст. 124 КУпАП.

Згідно матеріалів справи, транспортний засіб "Toyota Highlander", реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_1 .

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2020 у справі № 504/668/20 визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (ДТП, що сталося 18.02.2020) та притягнуто його до адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Згідно з договором № 016263/4640/0000108 від 20.06.2019 добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» (строк дії договору з 12.06.2019 по 20.06.2020) на момент ДТП автомобіль "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 , був застрахований ОСОБА_1 (страхувальник) у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Уніка" (страховик, позивач).

ОСОБА_1 звернувся до страховика (позивача) з заявою № 00343411 від 19.02.2020 про подію, що має ознаки страхового випадку, згідно якої просив виплатити страховео відшкодування по події, що трапилася 18.02.2020 (ДТП з автомобілем "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 ).

19.02.2020 був складений акт № 00343411 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 .

18.03.2020 була складена ремонтна калькуляція № 00343411. Також позивачем був складений висновок до договору № 016263/4640/0000108, в якому визначений коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу "Toyota Highlander", державний номер НОМЕР_1 , - 0,56.

18.03.2020 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" складений страховий акт № 00343411 за договором страхування № 016263/4640/0000108 від 20.06.2019, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 1117,44 грн., вартість матеріального збитку з врахуванням зносу складає 11117,44 грн.

Відповідно до сертифікату до страхового акту № 00343411, складеного позивачем, вартість відновлювального ремонту складає 16029,59 грн., коефіцієнт фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 0,56, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на складові, що підлягають заміні, складає 11117,44 грню

Сума 11117,44 грн. була перерахована позивачем на рахунок ОСОБА_1 згідно з платіжним дорученням № 142243 від 19.03.2020 з призначенням платежу: «страхове відшкодув. зр.дор. № 016263/4640/0000108 від 20.06.2019, без ПДВ».

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АО/3164739, який був діючим на 18.02.2020 (станом на час скоєння ДТП).

Позивач направив 24.03.2020 поштою відповідачу письмову заяву № 27378, згідно з якою з посиланням на ст.ст. 993, 1187 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" просив здійснити виплату 11117,44 грн. страхового відшкодування. Заява отримана представником відповідача 26.03.2020.

Відповідно до платіжного доручення № 71_7469 від 09.12.2020 відповідач перерахував на банківський рахунок позивача 9474,18 грн. з призначенням платежу: «за полісом № АО-3164739 від 11.03.2019 згідно з страх. актом f-11164/1, регресний платіж по № 27378, без ПДВ».

Оскільки відповідач суму страхового відшкодування повністю не сплатив, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрите провадження у дійсній справі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

З огляду на встановлену у наведеній вище нормі чинного законодавства презумпцію вини, відповідач звільняється від обов`язку відшкодування шкоди в тому випадку, якщо доведе, що шкода завдана не з його вини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У матеріалах справи наявна копія постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.04.2020 у справі № 504/668/20, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (ДТП, що сталося 18.02.2020). У вказаній постанові встановлено вину водія ОСОБА_3 , дії ОСОБА_3 кваліфіковані судом за ст. 124 КУпАП. Вказана постанова, згідно відмітки, набрала законної сили 23.04.2020.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Враховуючи приписи ст. 75 ГПК України, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 234/16272/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Аналогічний припис викладений у ст. 988 ЦК України.

Статтею 9 вказаного вище Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, позивач (страховик) виконав зобов`язання перед своїм страхувальником за договором № 016263/4640/0000108 від 20.06.2019 та на підставі страхового акту № 00343411 від 18.03.2020 та заяви страхувальника здійснив страхову виплату у загальній сумі 11117,44 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку з виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Статтею 18 Закону України "Про страхування" визначено, що факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", що підтверджується полісом обов`язкового страхування № АО/3164739.

Станом на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (18.02.2020), поліс № АО/3164739 був діючим. Відповідно до вказаного полісу, ліміт за шкоду майну встановлений у розмірі 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 викладено позицію, що згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

За змістом статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "Volkswagen Passat", державний номер НОМЕР_2 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 12.1 ст. 12 даного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Аналогічний припис викладений у ст. 9 Закону України "Про страхування".

Згідно полісу АО/3164739 франшиза встановлена у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є змагальність сторін (ст. 2 ГПК України).

Згідно приписів ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування, яка була отримана відповідачем 26.02.2020, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як слідує з матеріалів справи, відповідач згідно з платіжним дорученням № 71_7469 від 09.12.2020 сплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 9474,18 грн., із такого розрахунку: 11117,44 грн. (виплачена позивачем сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (франшиза) - 643,26 грн. (ПДВ).

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відшкодуванню не підлягає сума 643,26 грн. ПДВ.

Доводи відповідача, що виплата страхового відшкодування здійснена з урахуванням суми ПДВ суд визнає безпідставними. Матеріалами справи підтверджується, що визначення розміру страхового відшкодування та виплата страхового відшкодування здійснені саме без врахування ПДВ.

Доказів сплати суми 643,26 грн. відповідач суду не подав.

На підставі викладеного вище, позовні вимоги про стягнення суми 643,26 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 2102,00 грн. покладається на відповідача.

Згідно з прохальною частиною позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

До позовної заяви позивачем додано попередній розрахунок витрат на правову допомогу, яку позивач очікує понести у разі потреби - 5500,00 грн., розрахунок витрат на правову допомогу - 5000,00 грн., у позовній заяві зазначено про понесення позивачем витрат на правову допомогу - 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у справі № 910/8443/17 від 11.05.2018 та практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Відповідно до ст. 14 даного Закону адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

На підтвердження стягнення суми 5000,00 грн. судових витрат позивачем подано копію договору про надання правової допомоги № 1/19ю від 11.12.2019, укладеного між АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» (бюро) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (клієнт), відповідно до якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Клієнт, у свою чергу, зобов`язався прийняти виконану роботу та оплатити її у розмірі та строки, встановлені договором (п.п. 1.1, 3.1). Згідно з п.п. 4.1, 4.5 ціна договору складається з вартості юридичних послуг, що зазначаються в додатковій угоді до цього договору. За результатами надання юридичної допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті прийому-передачі наданих послуг вказується обсяг наданої бюро юридичної допомоги, її вартість та ідентифікація.

Відповідно до додатку № 1 до даного договору клієнт доручає бюро надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржника клієнта за господарським судочинством стосовно, зокрема, страхового акту № 00343411 по ДТП 18.02.2020, страхувальник ОСОБА_1 Клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг протягом 5 робочих днів на рахунок бюро у розмірі 5000,00 грн. за кожну справу з переліку в безготівковій формі на підставі виставленого рахунку бюро.

Також позивачем подані копія ордеру серії КС № 138671, виданого позивачу АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» (адвокат Лисов О.О.), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5225/10, виданого Лисову О.О.

АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» був виставлений позивачу рахунок № 79 від 18.11.2020 на суму 5000,00 грн. для оплати правової допомоги та послуг згідно вказаного вище договору № 1/19ю по страховій справі № 27378 (страховий акт 00343411). Вказана сума (5000,00 грн.) була оплачена позивачем на рахунок АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» згідно з платіжним дорученням № 001729 від 27.11.2020.

Також між позивачем та АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» був підписаний акт надання послуг № 79 від 18.11.2020, в якому викладений детальний опис робіт (послуг), що були надані позивачу адвокатським бюро на виконання договору по страховому акту 00343411.

Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Крім того, за змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Як вже зазначалося вище, на підтвердження понесених позивачем витрат на послуги адвоката в суді позивачем надані: договір № 1/19ю від 11.12.2019 про надання правової допомоги, укладений із АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» з додатком № 1, рахунок № 79 від 18.11.2020, платіжне доручення № 001729 від 27.11.2020 на суму 5000,00 грн., акт надання послуг № 79 від 18.11.2020, в якому зазначений детальний опис робіт, наданих позивачу АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт».

Таким чином, з огляду на викладене, позивач згідно з положеннями статті 74 ГПК України довів надання йому АБ «Адвокатське бюро Олександра Лисова «Еквіт» зазначених послуг у господарському суді.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката покладено на позивача.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.11.2019 у справі № 908/2404/17.

Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, доказів не співмірності витрат відповідачем суду не надано.

Надавши оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені ч. 4 ст.126 ГПК України, а також зважаючи, що у позовній заяві позивач заявив про орієнтований обсяг понесених витрат на правничу допомогу, відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявив, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 232, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 97-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А, ) 643 (шістсот сорок три) грн. 26 коп. страхового відшкодування у порядку суброгації, 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. судового збору, 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано - 24 березня 2021.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя М.В. Мірошниченко