ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року м. Херсон Справа № 923/1392/20

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" (73000, м. Херсон, вул. Кримська, 124-а, )

до: Фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про стягнення 6408 грн. 94 коп.

без участі представників сторін

28.12.2020 Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Херсонської філії ПАТ "Укртелеком" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Макієвської Олени Вікторівни (надалі - відповідач), якою просить суд стягнути 5950 грн. 26 коп. основного боргу за договором про надання телекомунікаційних послуг від 12.09.2014, 182 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 143 грн. 22 коп. пені, 132 грн. 66 коп. 3% річних.

Ухвалою від 18.01.2021 суд відкрив провадження у справі. Визначив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановив відповідачу строк для подачі до суду відзиву на позов не пізніше 05 лютого 2021 року.

Від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач не визнав позовні вимоги з наступних причин.

Відповідач доводить, що він не зобов`язаний сплачувати за послуги, якщо він їх не замовляв та не користувався ними.

Заборгованість на особовому рахунку Відповідача утворилась в вересні 2019 року внаслідок начебто спожитої послуги «Міжнародні розмови».

Згідно роздруківки наданої Позивачем Міжнародні розмови відбулись 23.09.2019 року з 03 год. 54 хв. до 04 год. 05 хв. та 24.09.2019 року з 01 год. 13 хв. до 03 год. 07 хв. Тобто, з роздруківки стає очевидним, що всі міжнародні розмови відбулись у нічний час.

Ці розмови не могли бути здійснені працівниками Відповідача. На підприємстві існує затверджений графік роботи, згідно з яким режим роботи з 09 години до 18 години з обідньою перервою з 13 години до 14 години, що підтверджено копією наказу про графік роботи. В нічний час коли відбувались дзвінки на підприємстві нікого не було.

Відповідач вважає, що всі ці дзвінки, які відбулись вночі були здійснені за допомогою несанкціонованого використання технічних засобів Відповідача третіми особами про що було відомо Позивачу оскільки Відповідач повідомляв про це письмово.

Доступу до системи телефонії стороннім особам у приміщенні Відповідача бути не могло, стороннім особам ключі від кабінетів не надавались. Також, логіни та паролі третім особам не надаються.

Відповідач доводить, що усі дзвінки є несанкціонованим втручанням, яке відбулось не з вини Відповідача або його співробітників, а у зв`язку з відсутністю належного рівня захисту, вразливістю сервісів, які Позивач надає в користування.

Крім того, Відповідач надає суду для ознайомлення роздруківку журналу серверу, який пишеться в автоматичному режимі. З журналу видно, що ІР адреси комп`ютерів це не комп`ютери Відповідача. Крім того, несанкціонований вхід відбувся під незареєстрованим обліковим записом під назвою «!». Такого облікового запису не створювалося працівниками Відповідача, що свідчить про те, що це дійсно є несанкціонованим входом третьою особою.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов`язані вживати заходів для недопущення несанкціонованого доступу до телекомунікаційних мереж та інформації, що передається цими мережами.

Відповідач доводить, що зазначене вище кореспондується із підпунктом 30 пункту 39 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» від 11.04.2012 року №295.

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» від 11.04.2012 року №295 аномальна інтенсивність викликів - спрямування міжнародних та/або національних (міжміських та місцевих) викликів на мережі інших операторів телекомунікацій тривалістю більше однієї години на одному і тому ж напрямку.

Для вирішення цього питання Відповідач створив комісію з проведення внутрішньої перевірки комунікаційної системи .

26.09.2019 комісія прийшла до наступного висновку, що за результатами перевірки та виходячи з виводів про несанкціонований доступ під незареєстрованим обліковим записом, можна дійти до висновку, що здійснення великої кількості викликів із значною тривалістю розмов з телефонного номеру НОМЕР_2 , яке відбулось вночі 23 та 24 вересня 2019 року було здійснено невідомими особами, які не є працівниками ФОП Макієвська О.В. та фактично ФОП Макієвська О.В. як споживач Укртелекому послугами не користувалась вночі 23 та 24 вересня 2019 року.

Так, Відповідач звернувся до Позивача з листом , в якому пояснював, що співробітники Позивача не здійснювали цих дзвінків та не користувались цією послугою та з проханням розглянути це питання.

Також, для вирішення цього спірного питання Відповідач звертався і до ПАТ «Укртелеком», що підтверджено листом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 32 Закону Україні «Про телекомунікації» споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Також відповідач не погоджується з нарахування всіх штрафних санкцій, оскільки вважає, що воно не можливе за відсутності заборгованості Відповідача зі спожитих ним послуг.

Правові наслідки передбачені приписами ст. 230-237 Господарського кодексу України та ст. 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України настають у випадках порушення грошових зобов`язань.

Відповідач же вважає, що ніякого грошового зобов`язання він не порушував. У Відповідача відсутня заборгованість перед Позивачем тому нарахування штрафних санкцій є неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному випадку Відповідач не повинен був сплачувати за послугу, якої він не замовляв та не користувався, тому і нарахування будь-яких санкцій є неправомірним.

У відповідності до приписів статей 173,174,175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони. Але ж міжнародні дзвінки, через які виникла заборгованість, ані Відповідач ані працівники Відповідача не замовляли, вони були не на користь сторони Відповідача.

Відповідно до п. 8 ч. з ст. 165 Господарського процесуального кодексу України Відповідач повідомляє, що на час подання відзиву витрат, пов`язаних з розглядом справи не заявляє.

Стислий виклад позиції позивача

Позивач доводить, що 12.09.2014 між Фізичною особою-підприємцем Макієвською Оленою Вікторівною та ПАТ «Укртелеком» в особі Херсонської філії (надалі - Позивач) укладено договір про надання телекомунікаційних послуг, відповідно до п. 1.1. якого ПАТ «Укртелеком" надає абоненту загальнодоступні (універсальні) та інші телекомунікаційні послуги, супутні додаткові послуги згідно з переліком та в обсягах, замовлених абонентом, а Абонент своєчасно оплачує отримані послуги, відповідно до умов цього Договору та додаткові роботи.

Згідно п. 4.4. даного Договору, система розрахунків, що застосовується ПАТ «Укртелеком» здійснюється шляхом надсилання рахунків у паперовому вигляді та з надсиланням в електронному вигляді на електронну пошту абонента.

Відповідно до п. 4.5., 4.6., розрахунки за послуги здійснюються на умовах авансової системи оплати, ПАТ «Укртелеком» починає проводити розрахунки за послуги за цим договором з дати початку їх надання.

Пунктом 4.9 Договору визначено, що облік обсягу надання послуг та їх тарифікація здійснюється технічними засобами ПАТ «Укртелеком», рахунок, наданий ПАТ «Укртелеком», є одночасно актом передавання - приймання наданих послуг.

Відповідно до Розділу 5 даного Договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та умов.

Укладання між сторонами договору, свідчить про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, в силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Позивач доводить, що у зв`язку з тим, що Відповідачем в порушення умов укладеного договору не належним чином виконувались свої зобов`язання, утворилась заборгованість за період з 01.09.2019 року по 01.07.2020 року у розмірі 6408,94 грн., з яких: 5950,26 грн. основної заборгованості станом на 01.07.2020 року; 143,22 грн. пені станом на 01.07.2020 року; 132,66 грн. - 3% річних від простроченої суми станом на 01.07.2020 року; 182,80 грн. інфляційних втрат станом на 01.07.2020 року.

У зв`язку з виникненням заборгованості, Відповідачу припинено надання телекомунікаційних Послуг, про що його повідомлено листом від 26.09.2019 року а також, з вимогою сплатити суму заборгованості, яка виникла, але ФОП Макієвська О.В. не відреагувала жодним чином та не вжила заходів щодо сплати заборгованості.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за яким суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). При цьому не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має бути виконано належним чином і в установлений строк. Крім того, згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач порушив вимоги зазначених правових норм.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобов`язань передбачені приписами ст. 230-237 ГК України та ст.549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В статті 549 Цивільного кодексу України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічні правові висновки викладені в пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Позивач спростовує доводи відповідача та доводить, що доказом вартості послуг за період з 01.09.2019 по 31.01.2020 є Договір та додатки, які є невід`ємною його частиною, де зазначені: тарифи та їх розрахунок, що додані до позовної заяви (рахунок та рахунки - акти за вересень - грудень 2019 року та січень 2020року). А факт надання послуг та обсяг підтверджує оборотно-сальдова відомість, в якій зазначається, які саме послуги отримав Відповідач по справі.

Як вказано в оборотно-сальдовій відомості, ФОП Макієвська О.В. отримала послуги з міжнародних розмов у вересні 2019 на суму 5728,67 грн., а також послуги з міських розмов по всій Україні, інтернет та інші телекомунікаційні послуги, згідно рахунку НОМЕР_3 .

На думку позивача, оскільки суму основної заборгованості ФОП Макієвською О.В. не сплачено до теперішнього часу, ХФ ПАТ «Укртелеком» нараховано пеню, 3 % річних від суми простроченої заборгованості та інфляційні втрати станом на 31.07.2020 р.

Правові висновки суду та мотивувальна частина рішення

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ст. 74 ГПК У країни кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із огляду на встановлені факти суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, проти яких заперечував відповідач, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно умов договору (п. 4.9) визначено, що облік обсягу надання послуг та їх тарифікація здійснюється технічними засобами ПАТ «Укртелеком», рахунок, наданий ПАТ «Укртелеком», є одночасно актом передавання - приймання наданих послуг.

Судом оглянуто рахунок-акт № 023801 за телекомунікаційні послуги за вересень 2019 року на суму 5 728 грн. 58 коп., із якого витікає, що відповідач не визнає суму міжнародних розмов на суму 5297 грн. 64 коп. (4415 грн.05 коп. + 883 грн. нарахування НДС). Відповідач надав в якості доказів документи службового розслідування факту міжнародних переговорів та аргументував, що в нічний час ніхто не працював на підприємстві. По даному факту відповідач звертався листом до директора Херсонської філії 01.10.2019, лист № 1-2/10 додано до матеріалів справи та до ПАТ "Укртелеком" листом № 1-2/21 від 20.12.2019. Відповіді не було отримано.

Позивач не спростовує факту звернення та доводить, що факт надання послуг та обсяг підтверджує оборотно-сальдова відомість, в якій зазначається, які саме послуги отримав Відповідач по справі.

Оборотно-сальдова (оборотна) відомість регістр бухгалтерського обліку, призначений для контролю операцій і сальдо по рахункам бухгалтерського обліку та складання бухгалтерськой звітності.

Оборотно-сальдова відомість містить сальдо (залишки) до початку та на кінець періоду і обороти по дебету та кредиту за даний період для кожного рахунку (субрахунку) бухгалтерського обліку, які використовує суб`єкт господарської діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону про бухоблік).

Відповідно до п.ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, п.2.1,2.2 Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р № 88 первинні документи - це документи, створені в письмовій або електронній формі, що містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Господарські операції відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог Положення № 88 (п. 1.2 Положення)

Таким чином, відповідно до вищенаведенних норм належними доказами наявності заборгованості заявник має надати первинні документи, які стали підставою для обліку за боржником заборгованості, яка заявлена до стягнення за даними позовними вимогами.

Таким чином, позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували наявність у боржника перед ним заборгованості у сумі 5297 грн.64 коп., а додана до позовної заяви оборотно-сальдова відомість не може бути віднесена до первинних документів, оскільки не містить обов`язкових реквізитів первинного документа, передбачених ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні .

Відповідно до згаданої норми первинні документи можуть бути складені в паперовій або в електронній формі і містити такі обов`язкові реквізити:

назва документа (форми);

дату складання;

назва підприємства, від імені якого складено документ;

зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, які дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, позивач доводив, що відповідачем протягом вересня 2019-січня 2020 року сплачено суму заборгованості 1690 грн. 25 коп. Відповідач надав платіжні доручення, які проведені банком на суму 2352 грн.78 коп., а саме:

- платіжне доручення № 211 від 19.08.2019 на суму 449 грн. 47 коп., призначення "згідно рахунку-акту № 023801 від 31.07.2019 за телекомунікаційні послуги за серпень 2019";

- платіжне доручення № ЕВ00002478 від 16.10.2019 на суму 440 грн. 94 коп., призначення "згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за вересень 2019";

- платіжне доручення № ЕВ00003086 від 18.12.2019 на суму 440 грн. 52 коп., призначення "згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за листопад 2019";

- платіжне доручення № ЕВ0000062 від 15.01.2020 на суму 440 грн. 52 коп., призначення" згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за грудень 2019";

- платіжне доручення № ЕВ00000226 від 18.02.2020 на суму 128 грн.52 коп., призначення" згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за січень 2020";

- платіжне доручення № ЕВ00002478 від 16.10.2019 на суму 440 грн.94 коп., призначення" згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за вересень 2019";

Аналізом наданих первинних документів та даних наданих позивачем встановлено, що останній не взяв до уваги платіжне доручення № ЕВ00000226 від 18.02.2020 на суму 128 грн.52 коп., - платіжне доручення № ЕВ00003086 від 18.12.2019 на суму 440 грн.52 коп., призначення" згідно рахунку-акту № 023801 від 30.09.2019 за телекомунікаційні послуги за листопад 2019"; по двом платежам зарахував суми менше перерахованих.

З аналізу встановлених фактів за доказами, наданими сторонами та норм чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Л.М. Немченко