ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р. Справа № 909/328/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Матущака О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ» вх. №ЗАГС01-05/2467/20 від 10.09.2020

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року (підписане 26.08.2020 року), суддя Малєєва О.В.

у справі № 909/328/20

за позовом: Дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України» «Західукргеологія», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ», м. Івано-Франківськ

про стягнення заборгованості за договором оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 у розмірі 159770,81 грн., з яких 152618,48 грн. заборгованість по орендній платі з листопада 2019 року по лютий 2020 року, пеня станом на 30.03.2020 - 5860,04 грн., 5% річних станом на 30.03.2020 - 1292,27 грн.

в с т а н о в и в :

24.04.2020 через поштове відділення зв`язку Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» подано на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ» про стягнення заборгованості в сумі 159770,81 грн., з яких 152618,48 грн. заборгованість по орендній платі з листопада 2019 року по лютий 2020 року, пеня станом на 30.03.2020 в сумі 5860,04 грн., 5% річних станом на 30.03.2020 в сумі 1292,27 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як орендар, в порушення умов договору оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 не оплатив орендну плату за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 152618,48 грн. Внаслідок прострочення оплати орендної плати позивач нарахував пеню у розмірі 5860,04 грн та 5% річних у розмірі 1292,27 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року у справі № 909/328/20 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди індивідуально визначеного майна від 02.07.2018 у розмірі 159528,72 грн, з яких: 152618,48 грн - заборгованість по орендній платі з листопада 2019 року по лютий 2020 року, пеня станом на 30.03.2020 - 5664,91 грн, 5% річних станом на 30.03.2020 - 1245,33 грн, а також 2392,97 грн судового збору. В частині стягнення пені в сумі 195,13 грн, 5% річних в сумі 46,94 грн та помилково нарахованих 0,02 грн відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наявність обставин, які є підставою для звільнення його від орендних платежів, чим порушено зобов`язання за договором в частині оплати за оренду індивідуально визначеного майна з листопада 2019 року по лютий 2020 року на загальну суму 152618,48 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2020 року у справі № 909/328/20 та прийняти нове рішення, яким у позові позивача про стягнення боргу в сумі 159770,81 грн. відмовити.

Апелянт стверджує, що висновки суду є помилковими, що відповідачем не доведено перед судом факт неможливості використовувати орендоване майно, оскільки доказами на думку апелянта є розміщення орендованого майна на земельній ділянці, яка не є у власності орендодавця, відповідно з 02.07.2018 до 02.09.2018 орендар уклавши договір земельного сервітуту з міг користуватись орендованим майном. Разом з тим, з 28.12.2018 до 22.04.2019 у орендаря був відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами, який є необхідним для використання орендованого майна за цільовим призначенням, а відсутність спеціального дозволу пояснює порушеннями в діяльності Державної служби геології та надр України, яка видала наказ № 127 про продовження строку дії дозволу 23.04.2019, хоча мала його видати протягом 45 днів, тобто до 23.10.2018. З урахуванням таких доказів, апелянт вважає, що за наведені періоди орендар звільняється від плати за користування орендованим майном відповідно до приписів ч. 6 ст. 762 ЦК України. При застосуванні даної норми просить врахувати правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 15.05.2019 у справі №915/714/18.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що ним за період 02.07.2018 до 02.09.2018 та з 28.12.2018 до 22.04.2019 було сплачено орендну плату в сумі 201155,20 грн (69 236,55 грн + 131918,65 грн), яку слід зарахувати в погашення заборгованості по орендній платі за заявлений позивачем період і вважає, що має місце переплата.

23.09.2020 року через поштове відділення зв`язку апелянтом надіслано заяву про уточнення вимоги апеляційної скарги в частині дати прийняття оскаржуваного рішення, в якому останній просив суд вважати вірним в прохальній частині апеляційної скарги вважати дату прийняття оскаржуваного рішення 20 серпня 2020 року.

Дочірнім підприємством Приватного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія», на апеляційну скаргу відповідача було подано відзив, в якому позивач заперечує доводи скаржника з огляду на умови договору, якими визначено, що підписання договору про встановлення земельного сервітуту та отримання спеціального дозволу на використання надрами є прямим обов`язком орендаря, а не позивача орендодавця (п. п. 1.3, 1.5, 3.8).

Щодо тверджень апелянта, що згідно платіжних доручень має місце передплата, позивач заперечує, оскільки вважає, що всі платіжні доручення які подані відповідачем окрім одного, чітко мають зазначено період за який оплачується орендна плата, а відтак, сплачені апелянтом кошти були зараховані у відповідності до їх цільового призначення та не можуть бути зараховані за оплату оренди за інші періоди.

Враховуючи викладене у відзиві на апеляційну скаргу, позивач вважає, що наведені відповідачем обставини не є підставою для звільнення від орендної плати, а відтак рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/328/20 розподілено до розгляду судді доповідачу Якімець Г.Г. Введено до складу судової колегії суддів Бойко С.М. та Матущака О.І., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.09.2020 року головуючим суддею Якімець Г.Г., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ» вх. № ЗАГС01-05/2467/20 від 10.09.2020 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України.

З підстав зазначених в ухвалі Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2020 у справі № 909/328/20 та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження з повідомленням учасників справи без їх виклику на підставі ч.10 ст.270 ГПК України, відповідачу надано термін (15 днів з дня вручення ухвали суду) на подання відзиву на апеляційну скаргу. Також зобов`язано місцевий господарський суд невідкладно надіслати на адресу суду апеляційної інстанції матеріали справи № 909/328/20.

Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи від сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 02.07.2018 Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія», як повіреним, яке діяло від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України», як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР-ГАЗ-ОЙЛ», як орендарем, було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна (надалі - договір).

Відповідно до умов даного договору, Повірений зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування окреме індивідуально - визначене майно, а саме Свердловину № 30 - Великомостівська (далі - Свердловина або Майно), яка розташована за адресою: Україна, Львівська область, Сокальський район, на віддалі 0,4 (нуль цілих чотири десятих) км. на схід від с. Куличків і на віддалі 0,3 (нуль цілих три десятих) км. на схід від автодороги В.Мости-Белз на південь від лісу, код свердловини - ВМ-30, є власністю Національної акціонерної компанії «Надра України» та обліковується на балансі ДП НАК «Надра України» «Західукргеологія». Географічні координати: широта 50 18 29 , довгота 24 06 03 (п. 1.1 договору).

Орендар погоджується з тим, що після підписання акту приймання-передачі Майна в оренду у нього відсутні будь-які перешкоди щодо користування зазначеним Майном відповідно до мети, визначеної в пункті 1.3. договору (п. 1.2 договору).

Свердловина передається в оренду з метою: реліквідації (відновлення) свердловини, проведення ГДС з метою оцінки стану свердловини, виконання ремонтних робіт, випробування продуктивних горизонтів, облаштування, свердловини, введення свердловини в дослідно-промислову/промислову експлуатацію за наявності підстав та виконання Орендарем інших завдань покладених на нього, як користувача надр, згідно діючого законодавства України (п. 1.3 договору).

Орендар за власний рахунок (без відшкодування вартості таких робіт Орендодавцем) виконує комплекс робіт, передбачених п. 1.3. договору (п. 1.4 договору).

Орендар здійснюватиме роботи, для яких є необхідним отримання дозвільних/ліцензійних документів, виключно за наявності документів, що посвідчують його право на виконання таких робіт (п. 1.5 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування Майном з дати підписання Акту приймання-передачі Майна між Повіреним та Орендарем (п. 2.1 договору).

До моменту введення свердловини в дослідно-промислову експлуатацію/промислову експлуатацію орендна плата визначається за домовленістю Сторін, та становить 28360,62 (двадцять вісім тисяч триста шістдесят) гривень 62 копійки за один календарний місяць без ПДВ за базовий місяць оренди. Базовий місяць оренди - це місяць, в якому було проведено оцінку Майна. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (п. 3.1 договору).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за місяць оренди. В разі дефляції (індекс інфляції не перевищує одиниці) індексація за даний місяць не проводиться (п. 3.2 договору).

Орендна плата перераховується Орендарем на рахунок Повіреного не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за місяцем оренди, за який проводиться оплата (п. 3.4 договору).

Нарахування орендної плати у розмірі визначеному п. 3.1 цього Договору починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Майна (п. 3.5 договору).

Орендар самостійно відшкодовує землевласнику/землекористувачу суму витрат за користування землею під Майном на підставі окремого договору укладеного між Орендарем та землевласником/землекористувачем (п. 3.8 договору).

Орендар, який прострочив виконання грошових зобов`язань, передбачених умовами цього договору, на вимогу Повіреного/Орендодавця зобов`язаний сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення вказаних платежів, включаючи день оплати, а також сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 5% річних від простроченої суми за кожен день прострочення (п.9.2 договору).

Судом встановлено, що між сторонами у даній справі 02.07.2018 було складено та підписано акт приймання-передачі, який є додатком №1 до Договору, відтак, майно передано Орендарю.

Як зазначено в п. 3 даного акту, майно передане в належному стані, претензії Орендаря щодо стану майна відсутні.

В матеріалах справи вбачається, що відповідно до рахунків №450 від 30.11.2019, №485 від 31.12.2019, №026 від 31.01.2020, №068 від 29.02.2020 позивачем згідно умов договору нарахована орендна плата: за листопад 2019 року - 38116,50 грн, за грудень 2019 року - 38116,50 грн, за січень 2020 року - 38192,74 грн, за лютий 2020 року - 38192,74 грн.

На підтвердження оренди за вказані місяці сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг: від 30.11.2019 на суму 38116,50 грн, від 31.12.2019 на суму 38116,50 грн, від 31.01.2020 на суму 38192,74 грн, від 29.02.2020 на суму 38192,74 грн, однак, відповідач орендну плату за вказані місяці на загальну суму 152618,48 грн не сплатив, що слугувало підставою для звернення позивача до суду про стягнення заборгованості за вказані періоди.

Місцевим судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач сплатив орендну плату за інші періоди, за які, на його думку, він має бути звільнений від орендних платежів, а саме за липень 2018 року - 32934,96 грн (платіжне доручення № 213 від 22.08.2018), за серпень 2018 року - 34032,74 грн (платіжне доручення № 260 від 10.10.2018), за вересень 2018 року - 34032,74 грн (платіжне доручення № 293 від 22.11.2018), за грудень 2018 року - 36048,78 грн (платіжні доручення № 56 від 14.03.2019 на суму 6048,78 грн, № 81 від 04.04.2019 на суму 30000,00 грн), за січень 2019 року - 36409,27 грн (платіжні доручення № 25 від 19.04.2019 на суму 10000,00 грн, № 88 від 25.04.2019 на суму 26409,27 грн), за лютий 2019 - 36591,32 грн (платіжне доручення № 51 від 22.05.2019), за березень 2019 - 36920,64 грн (платіжні доручення № 103 від 11.07.2019 на суму 21920,64 грн , № 97 від 21.06.2019 на суму 15000,00 грн), за квітень 2019 року - 37289,34 грн (платіжні доручення № 147 від 29.08.2019 на суму 7289,94 грн, № 141 від 18.09.2019 на суму 15000,00 грн, № 158 від 02.10.2019 на суму 15000,00 грн).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у всіх перелічених вище платіжних дорученнях, крім платіжного доручення № 213 від 22.08.2018, чітко вказано період (місяць), за який сплачується орендна плата.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та своїй апеляційній скарзі стверджує, що орендоване майно він не міг використовувати, оскільки майно перебувало на земельній ділянці яка була у власності не позивача. Разом з тим, у відповідача закінчився строк дії спеціального дозволу на користування надрами, у звзяку з чим, відповідач 03.09.2018 уклав з громадянкою ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки договір про встановлення земельного сервітуту та звернувся із заявою №06/09-1-2018 від 06.09.2018 (вх. №17613/02/12-18 від 06.09.2018) про продовження строку дії спеціального дозволу. Відтак, згідно з наказом Державної служби геології та надр України від 23.04.2019 №127 відповідачу було продовжено строк дії спеціального дозволу на користування надрами №4480 від 27.12.2013 на п`ять років до 27.12.2023.

Дані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного 02.07.2018 року договору оренди індивідуально визначеного майна.

За своєю правовою природою даний договір є договором найму (оренди).

За договором найму оренди) наймодавець передає або

зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на

певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та

виконання договору найму (оренди) (ст. 759 ЦК України).

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 6 ст. 283 ГК України).

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.171, 174 ГК України).

В ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

Як уже було зазначено вище, сторонами в п.3.1 договору визначено розмір орендної плати, порядок її нарахування та строк сплати.

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вірно встановлено судом першої інстанції з чим погоджується судова колегія, відповідач порушив зобов`язання та не сплатив орендну плату з листопада 2019 року по лютий 2020 року на загальну суму 152618,48 грн, доказів протилежного сторонами, зокрема апелянтом не подано.

Як передбачено ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У постанові Верховного суду (Касаційного господарського суду) від 15.05.2019 у справі №915/714/18 зазначено, що визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин.

Щодо тверджень апелянта, що орендоване майно він не міг використовувати за вказаний період за призначенням у зв`язку із перебуванням майна на земельній ділянці, яка не належала позивачу судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки, п. 3.8 договору на Орендаря був покладений обов`язок укласти окремий договір з власником земельної ділянки.

Разом з тим, відповідач не довів неможливість використання орендованого майна внаслідок необхідності укладення договору сервітуту. Доказів того, що у відповідача не було доступу до Майна або що власник земельної ділянки чинив якісь перешкоди, не подано. Відсутні будь-які звернення до позивача чи інших осіб з цього приводу. Водночас, відповідач підписав Договір та акт приймання-передачі Майна, де вказано на відсутність будь-яких перешкод у користуванні ним. Також він в цей період належним чином сплачував орендну плату і тривалий час не ставив питання про звільнення від цього зобов`язання.

Щодо відсутності у відповідача продовженого спеціального дозволу на користування надрами судова колегія зазначає, що умови господарювання (користування Майном), які були визначені в договорі, не зазнали змін. За умовами Договору (п. 1.3, 1.5) відповідач погодився, що обов`язок отримання спеціальних дозволів, необхідних для використання Майна за призначенням, покладено на нього, а тому не можна стверджувати, що за ці обставини орендар не відповідає.

Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач не довів наявність обставин, які є підставою для звільнення його від орендних платежів у вказані періоди.

З урахуванням наведених вище обставин та з урахуванням того, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами виникнення у останнього заборгованості за договором оренди майна, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 152618,48 грн - заборгованість по орендній платі з листопада 2019 року по лютий 2020 року.

Разом з тим, позивач просив у позовній заяві стягнути на свою користь пеню в сумі 5860,04 грн, яку зараховано відповідно до п.9.2 договору.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягає пеня станом на 30.03.2020 в сумі 5664,91 грн виходячи з наступного.

На заборгованість по орендній платі 38116,50 грн за листопад 2019 року за період з 16.12.2019 до 31.03.2020 (106 днів) нараховано пеню в сумі 2624,53 грн, на заборгованість по орендній платі 38116,50 грн за грудень 2019 року за період з 16.01.2020 до 31.03.2020 (75 днів) нараховано пеню в сумі 1779,81 грн, на заборгованість по орендній платі 38192,74 грн за січень 2020 року за період з 17.02.2020 до 31.03.2020 (43 дні) нараховано пеню в сумі 947,51 грн, на заборгованість по орендній платі 38192,74 грн за лютий 2020 року за період з 16.03.2020 до 31.03.2020 (15 днів) нараховано пеню в сумі 313,06 грн. Також судом вірно встановлено, що позивач під час визначення ціни позову допустив арифметичну помилку в сторону збільшення на 0,02 грн, оскільки сума складових становить 159770,79 грн.

Окрім пені, позивач також просив суд стягнути 5 % річних, які нарахував відповідно до ст. 625 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд доходить висновку про задоволення 5 % річних станом на 30.03.2020 в сумі 1245,33 грн, виходячи з розрахунку: на орендну плату 38116,50 грн за листопад 2019 року за період з 16.12.2019 до 31.03.2020 (106 днів) нараховано 5% річних в сумі 552,17 грн, на орендну плату 38116,50 грн за грудень 2019 року за період з 16.01.2020 до 31.03.2020 (75 днів) нараховано 5% річних в сумі 552,17 грн, на орендну плату 38192,74 грн за січень 2020 року за період з 17.02.2020 до 31.03.2020 (43 дні) нараховано 5% річних в сумі 224,36 грн, на орендну плату 38192,74 грн за лютий 2020 року за період з 16.03.2020 до 31.03.2020 (15 днів) нараховано 5% річних в сумі 78,26 грн.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів апеляційної інстанції в цій частині рішення визнано обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено наявності підстав, визначених ст. 277 ГПК України, для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги, таких підстав апеляційним судом не встановлено.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2020 року у справі №909/328/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Матеріали справи №909/328/20 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Матущак О.І.