ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

17 березня 2021 року Справа № 926/3379/20

За позовом Державного підприємства "Путильське лісове господарство"

до Приватного підприємства "Буковина Транс Вуд"

про стягнення заборгованості за реалізовані пиломатеріали у сумі 348269,10 грн

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Марущак Л.В.

Представники:

від позивача Маковійчук С.С.

від відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Путильське лісове господарство" звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Приватного підприємства "Буковина Транс Вуд" про стягнення заборгованості за реалізовані пиломатеріали у сумі 348269,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 159, згідно умов якого позивач, як продавець, продав відповідачу пиломатеріали необрізні та обрізні згідно з замовленням Покупця на умовах нижнього складу Продавця по цінах та розмірах згідно рахунку фактури на загальну суму 442399,20 грн, а відповідач зобов`язався відшкодувати їх вартість. Однак, відповідач своїх зобов`язань за договором, щодо оплати за отриманий товар, належним чином не виконав. Станом на 30 листопада 2020 року заборгованість за реалізовані пиломатеріали становить 281999,26 грн. Враховуючи порушення відповідачем строків оплати за отриманий товар, позивачем за період з 01травня 2020 року по 01 грудня 2020 року нараховано грн 3 % річних в розмірі 59219,86 та інфляційні втрати в розмірі 7049,98 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 грудня 2020 року позовну заяву передано судді Тинку О.С.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 24 грудня 2020 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 18 січня 2021 року.

Відповідач явку свого представника у судове засідання 18 січня 2021 року не забезпечив, відзив на позов не подав.

Ухвалою суду від 18 січня 2021 року у зв`язку із неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 03 лютого 2021 року.

01 лютого 2021 року від Державного підприємства «Путильський лісгосп» на адресу суду надійшло клопотання, в якому позивач просить суд розрахунок ціни позову на загальну суму 348269,10 грн не брати до уваги у зв`язку із допущенням в ньому арифметичних помилок. Надано новий розрахунок на суму 293984,24 грн. Також в даному клопотанні представник позивача просить підготовче засідання провести без його участі у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі.

Відтак, позивач просить стягнути з Приватного підприємства «Буковина Транс Вуд» кошти в сумі 281999,26 грн заборгованості за реалізовані пиломатеріали, 4934,98 грн 3% річних, 7050,00 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 03 лютого 2021 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. Закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17 лютого 2021 року.

Ухвалою від 17 лютого 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 01 березня 2021 року. Зобов`язано позивача до початку судового засідання, а саме 01 березня 2021 року, надати суду довідку про стан заборгованості відповідача.

01 березня 2021 року в судовому засіданні представник позивача повідомив суд про те, що відповідач під час слухання справи частково сплатив борг, у зв`язку з чим просив відкласти судове засідання для підготування ним письмової заяви.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року відкладено розгляд справи по суті на 17 березня 2021 року. Зобов`язано позивача до початку судового засідання надати суд довідку про стан заборгованості відповідача на день розгляду справи з урахуванням здійснених відповідачем оплат. Повідомлено відповідача у справі про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області. Попереджено учасників справи, що неявка їх представників у судове засідання не буде перешкоджати розгляду справи за відсутності таких учасників справи.

17 березня 2021 року представник позивача подав суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 81999,26 грн, оскільки відповідач в період розгляду даної справи сплатив борг в сумі 81999,26 грн, у підтвердження чого надав відповідні докази (платіжне доручення № 276 від 25 січня 2021 року на суму 31999,26 грн, платіжне доручення № 314 від 23 лютого 2021 року на суму 50000,00 грн). При цьому, позивач просить задовольнити позов в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 200000,00 грн, 3 % річних в розмірі 4934,98 грн, інфляційні втрати в розмірі 7050,00 грн та стягнути судовий збір у відповідності до ч. 3 ст. 130 ГПК України.

Так, пунктом 1 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, відтак, заява Державного підприємства "Путильське лісове господарство" приймається судом до розгляду.

Відповідач явку свого представника у судове засідання 17 березня 2021 року не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив.

Судом встановлено, що ухвали суду були направлені відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на його юридичну адресу: (58032, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Пд.-Кільцева, буд. 37). Вся судова кореспонденція по даній справі була надіслана за вищезазначеною адресою.

Так, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення ухвала про відкриття провадження у справі від 24 грудня 2020 року та ухвала про відкладення розгляду справи від 18 січня 2021 року отримана відповідачем.

В той же час, згідно довідки Укрпошти від 03 березня 2021 року та 10 березня 2021 року про причини повернення/досилання, поштове відправлення адресоване відповідачу не вручено. Причинами повернення вказано «адресат відсутній за вказаною адресою».

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за місцезнаходженням.

За загальними вимогами пункту 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 року №270, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п. 92. правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка» в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою «Судова повістка», які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, правилами не передбачено.

Аналізуючи зазначені вище положення правил надання послуг поштового зв`язку, слід дійти висновку, що повернення судових рішень із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про відсутність адресата за вказаною адресою, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України.

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав копії судових рішень за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на подання зокрема відзиву на позов, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2018 року у справі № 916/3188/16.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. При цьому, неотримання відповідачем кореспонденції від судового органу є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позов у встановлений судом строк.

Крім того, судом повідомлялось відповідача у справі про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Чернівецької області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З метою розумності строку розгляду справи та за достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

04 березня 2020 року між Державним підприємством «Путильське лісове господарство», як продавцем, та Приватним підприємством «Буковина Транс Вуд», як покупцем, укладено договір № 159, згідно з пунктом 1 якого Продавець зобов`язався продати Покупцю пиломатеріали необрізні та обрізні згідно з замовленням Покупця на умовах нижнього складу Продавця по цінах та розмірах згідно рахунку фактури.

За домовленістю сторін Розрахунки по цьому договору проводяться шляхом 100% попередньої оплати грошових коштів на поточний рахунок Продавця за пиломатеріали, що постачаються (п. 2 договору).

У випадку наявності заборгованості Покупця перед Продавцем за попередньо поставлений пиломатеріал, Продавець має право припинити поставку до здійснення повного розрахунку (п. 2.1. договору).

Ціни на пиломатеріали - діючі на момент виписки (п. 3 договору).

Термін дії Договору з моменту підписання до 31 грудня 2020 року з правом пролонгації.

Позивач на виконання вимог вищевказаного договору протягом березня 2020 року реалізував відповідачу пиломатеріали в кількості 200 куб.м. на загальну суму 442399,20 грн (наряд на відпуск деревини № 000439 від 05 березня 2020 року 40 куб.м. на суму 90399,84 грн, товарно-транспортна накладна № 000330 від 05 березня 2020 року на суму 90399,84 грн; наряд на відпуск деревини № 000572 від 17 березня 2020 року 40 куб.м. на суму 90399,84 грн, товарно-транспортна накладна № 000333 від 17 березня 2020 року на суму 90399,84 грн; наряд на відпуск деревини № 000622 від 19 березня 2020 року 40 куб.м. на суму 90399,84 грн, товарно-транспортна накладна № 000335 від 19 березня 2020 року на суму 90399,84 грн; наряд на відпуск деревини № 000666 від 24 березня 2020 року 40 куб.м. на суму 80799,84 грн, товарно-транспортна накладна № 000338 від 24 березня 2020 року на суму 80799,84 грн; наряд на відпуск деревини № 000677 від 25 березня 2020 року 40 куб.м. на суму 90399,84 грн, товарно-транспортна накладна № 000339 від 25 березня 2020 року на суму 90399,84 грн).

Проте, відповідач у порушення взятих на себе зобов`язань лише частково сплатив позивачу за отриманий товар 160399,84 грн (платіжне доручення № 72 від 05 березня 2020 року на суму 10000,00 грн; платіжне доручення № 80 від 12 березня 2020 року на суму 10000,00 грн; платіжне доручення № 86 від 17 березня 2020 року на суму 70399,84 грн; платіжне доручення № 11 від 16 квітня 2020 року на суму 50000,00 грн; платіжне доручення № 133 від 29 квітня 2020 року на суму 20000,00 грн).

У зв`язку з чим 30 листопада 2020 року позивач направив відповідачу претензію № 07/445, з якої вбачається, що станом на 27 листопада 2020 року за відповідачем рахувався борг в розмірі 281999,26 грн, яку позивач просить сплатити в строк до 10 грудня 2020 року. У разі невиконання умов претензії позивач змушений буде звернутись до суду.

Однак, відповідач не відреагував на претензійні вимоги і станом на 14 грудня 2020 року кошти не перерахував.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

В ході розгляду справи, а саме 17 березня 2021 року, представник позивача подав суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 81999,26 грн, оскільки відповідач в період розгляду даної справи сплатив борг в сумі 81999,26 грн, у підтвердження чого надав відповідні докази.

За приписами пункту 1 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої, третьої статті 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи зазначене та те, що заява позивача про відмову від заявлених до стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 81999,26 грн не суперечить чинному законодавству і не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає дану відмову позивача.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Таким чином, оскільки позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 81999,26 грн та відмову прийнято судом, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині.

Отже, оскільки відповідач у порушення умов договору №159 від 04 березня 2020 року та вимог закону взяті зобов`язання щодо оплати за отриманий товар (пиломатеріали), належним чином в повній мірі не виконав, тому має сплатити на користь позивача заборгованість у сумі 200000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд беручи до уваги задоволену заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, перевіривши розмір заявлених позивачем 3% річних та індекс інфляції, зазначає, що останні заявлені в межах можливих нарахувань, а тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 4934,98 грн та інфляційні втрати в сумі 7050,00 грн (за період травень-листопад 2020 року) підлягають задоволенню.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивач належними доказами довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь заборгованості за отриманий товар у сумі 200000,00 грн, а також нарахованих за період травень-листопад 2020 року трьох відсотків річних в розмірі 4934,98 грн та інфляційних витрат в розмірі 7050,00 грн, а відповідач не спростував позовні вимоги у цій частині належними доказами.

З огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно частини 3 статті 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки відповідач частково погасив наявну перед позивачем заборгованість в розмірі 81999,26 грн після пред`явдення позову, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 220, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства "Буковина Транс Вуд" (58032, м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, будинок 37, ) на користь Державного підприємства "Путильське лісове господарство" (59100, Чернівецька область, смт. Путила, вул. Українська, 86, ідентифікаційний код 21448070) заборгованості за реалізовані пиломатеріали у сумі 81999,26 грн.

2. Позовні вимоги Державного підприємства "Путильське лісове господарство" (59100, Чернівецька область, смт. Путила, вул. Українська, 86, ідентифікаційний код 21448070) до Приватного підприємства "Буковина Транс Вуд" (58032, м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, будинок 37, ) про стягнення заборгованості за реалізовані пиломатеріали у сумі 200000,00 грн, 3 % річних у сумі 4934,98 грн, інфляційні втрати у сумі 7050,00 грн - задовольнити.

3. Стягнути з Приватного підприємства "Буковина Транс Вуд" (58032, м. Чернівці, вул. Південно-Кільцева, будинок 37, ) на користь Державного підприємства "Путильське лісове господарство" (59100, Чернівецька область, смт. Путила, вул. Українська, 86, ідентифікаційний код 21448070) заборгованість за реалізовані пиломатеріали у сумі 200000,00 грн, 3 % річних у сумі 4934,98 грн, інфляційні втрати у сумі 7050,00 грн та судовий збір у сумі 4409,77 грн.

У судовому засіданні 17 березня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 23 березня 2021 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя О.С. Тинок