РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2021Справа № 910/15637/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Волкової Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Державного підприємства «Гарантований покупець»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про визнання одностороннього правочину недійсним

Представники учасників справи:

від позивача: Левченко Д.Ю.;

від відповідача: Майданович Д.В., Близнюков І.Г.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Гарантований покупець» з вимогами до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання недійсним одностороннього правочину.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що здійснивши зарахування коштів у сумі 4875757,87 грн як оплата пені, відповідач вчинив односторонній правочин, зі змісту якого випливає юридичний наслідок цивільно-правового характеру - зміна правовідносин сторін, збільшення кредиторської заборгованості позивача за Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму 4875757,87 грн.

Вказаний односторонній правочин, на думку позивача, є недійсним, оскільки:

1) при здійсненні оплати позивач вказав чітке призначення платежу (оплата за електричну енергію 02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020), у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави зараховувати сплачені позивачем грошові кошти в рахунок сплати пені;

2) таке зарахування могло б відбутися лише в безспірному порядку, зокрема шляхом погодження Гарантованим покупцем відповідного платежу як оплата пені, в іншому випадку (у разі невизнання повідомлення) дане питання може бути вирішене лише за результатами розгляду відповідного спору щодо стягнення пені у судовому порядку. При цьому, позивач висловлював відповідачу свою незгоду щодо нарахування пені;

3) нарахування пені не передбачено ані умовами Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, ані умовами Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020.

За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо зарахування здійсненої Державним підприємством «Гарантований покупець» оплати вартості електричної енергії, купленої в Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму 4875757,87 грн в оплату пені, нарахованої від суми заборгованості за електроенергію, купленої в Період постачання 01.02.2020 - 29.02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 позовну заяву Державного підприємства «Гарантований покупець» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 19.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15637/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2020, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що зарахування сплачених позивачем грошових коштів було здійснено з дотриманням умов Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019. Крім того, на думку відповідача, розподіл грошових коштів не є правочином.

02.12.2020 позивачем подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кабінету Міністрів України.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання позивача, про що зазначено у протоколі судового засідання від 02.12.2020.

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 18.01.2021.

Підготовче засідання, призначене на 18.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

25.01.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь н відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/15637/20 призначено на 17.02.2021.

01.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.03.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 10.03.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 10.03.2021 надали усні пояснення по суті справи, проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 10.03.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (продавець) та Державним підприємством «Гарантований покупець» (покупець) укладено Договір №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії, відповідно до умов якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Відповідно до п. 4.1 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у Додатковій угоді для Періоду постачання.

У п. 4.3 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 сторонами погоджено, що гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у розрахунковому місяці, у такому порядку:

- у перший робочий день після закінчення Періоду постачання у розмірі не менше 65% від вартості електричної енергії, купленої у такому Періоді постачання (для Періоду постачання тривалістю 7 або менше календарних днів). Щопонеділка у розмірі не менше 65% від вартості електричної енергії, купленої у такому Періоді постачання (для Періоду постачання тривалістю більше ніж 7 календарних днів). Якщо граничний строк оплати платежу за цим пунктом договору припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений у перший робочий день, що слідує за таким днем;

- не пізніше останнього робочого дня Розрахункового місяця у розмірі не менше 75% від загальної вартості електричної енергії, купленої у поточному Розрахунковому місяці;

- не пізніше 10-го числа місяця, наступного за Розрахунковим місяцем, у розмірі 100%від загальної вартості електричної енергії, купленої у Розрахунковому місяці. У випадку, якщо граничний строк оплати платежу за цим пунктом договору припадає на святковий, вихідний або інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.

Згідно з п. 4.3.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 розміри та строки належних до сплати платежів за електричну енергію можуть визначатися у додатковій угоді для Періоду постачання.

Згідно з п. 4.5 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 при здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії за Період постачання.

Відповідно до п. 6.2 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) Гарантованим покупцем за електричну енергію у порядку, передбаченому окремо кожним із п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 6.7 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 про порушення Гарантованим покупцем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у Гарантованого покупця зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець направляє Гарантованому покупцю:

- повідомлення в електронному вигляді з розрахунком штрафу/пені та Рахунок на сплату на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) та/або;

- повідомлення в письмовому вигляді з розрахунком штрафу/пені та Рахунок на сплату на поштову адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору.

У випадку незгоди Гарантованого покупця із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені продавцем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: Гарантований покупець оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні, та після цього звертається до продавця з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені (п. 6.8 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019).

30.01.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №11/76/01/20 до Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, в якій зазначено, що відповідно до результатів електронного аукціону №ЕР-300120-GB, що відбувся 30.01.2020, аукціонного свідоцтва №03-ЕР-300120-GB-1-1 та договору, Гарантований покупець купує у продавця електричну енергію для забезпечення загальносуспільних інтересів, на таких умовах (п. 1 додаткової угоди).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год 01.02.2020 по 24:00 год 29.02.2020.

Вартість електричної енергії становить ,40 грн (п. 5 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020).

У п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 03.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 02.02.2020 (включно);

2) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

3) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

4) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

5) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

6) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від варт соті електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

03.02.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №13/186/01/20, в якій сторони дійшли згоди викласти п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 у наступній редакції:

«сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

2) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

3) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

4) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

5) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року».

Судом встановлено, що Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулось до Державного підприємства «Гарантований покупець» з претензією вих. №50-08/208 від 19.02.2020 та повідомило, що станом на 19.02.2020 позивачем не виконано зобов`язань щодо оплати електричної енергії, зокрема:

- не сплачено 75% вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 у Періоді постачання 01.02.2020 - 29.02.2020 відповідно до Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020, що становить 901276454,40 грн;

- не сплачено 85% вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 у Періоді постачання з 01.02.2020 - 29.02.2020 відповідно до Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020, що становить 755445011,33 грн;

- не сплачено 85% вартості електричної енергії, купленої 16.02.2020 у Періоді постачання 16.02.2020 - 29.02.2020 відповідно до Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020, що становить 4156683,65 грн.

Таким чином, як повідомив відповідач, у зв`язку з порушенням позивачем строків оплати за електричну енергію, позивач повинен сплатити відповідачу пеню, яка станом на 19.02.2020 становить 5788940,24 грн, а саме: - 4875757,87 грн за прострочення оплати 75% вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (період прострочення 11.02.2020 - 19.02.2020); - 908185,26 грн за прострочення оплати 85% вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (період прострочення 18.02.2020 - 19.02.2020); - 4997,11 грн за прострочення оплати 85% вартості електричної енергії, купленої 16.02.2020 (період прострочення 18.02.2020 - 19.02.2020).

Судом встановлено, що 20.02.2020 позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 164000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14479 від 20.02.2020 (призначення платежу - оплата за електричну енергію 02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020).

При цьому, у відповіді на претензію (вих. №15/481 від 20.02.2020) позивач вказав на відсутність правових підстав для нарахування пені та зазначив, що зарахування в порядку п. 6.4 договору може здійснюватися лише в безспірному порядку, зокрема шляхом погодження Гарантованим покупцем відповідного платежу як оплата пені, в іншому випадку (у разі невизнання повідомлення) дане питання може бути вирішене лише за результатами розгляду відповідного спору щодо стягнення пені у судовому порядку.

Повідомленням вих. №50-04/223 від 21.02.2020 відповідач повідомив позивача про те, що 20.02.2020 позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 164000000,00 грн (згідно з Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020) та грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн (згідно з Додатковою угодою №14/203/01/20 від 14.02.2020). В той же час станом на 20.02.2020 прострочення з оплати вартості електричної енергії, купленої у січні 2020 року, становить 1452735,38 грн, та позивач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 5239,37 грн. За таких, обставин, посилаючись на умови п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та норми ст. 534 Цивільного кодексу України, відповідачем були зараховані сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164000000,00 грн наступним чином:

1) 5239,37 грн як оплата пені;

2) 1452735,38 грн як оплата за електричну енергію за Період постачання 01.01.2020 - 31.01.2020;

3) 4875757,87 грн як оплата пені за прострочення оплати вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (період прострочення 11.02.2020 - 19.02.2020);

4) 908185,26 грн за прострочення оплати вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (період прострочення 18.02.2020 - 19.02.2020);

5) 156758082,12 грн як оплата за куплену електричну енергію з 01.02.2020 по 09.02.2020 за Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020.

Крім того, сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн відповідачем були зараховані наступним чином:

1) 4997,11 грн як сплата пені;

2) 995002,89 грн як оплата за електричну енергію, куплену 16.02.2020 за Додатковою угодою №14/203/01/20 від 14.02.2020.

Провівши зарахування сплачених позивачем грошових коштів вищевказаним чином, відповідач повідомив позивача про те, що заборгованість позивача з оплати електричної енергії, купленої у лютому 2020 році, становить 744518372,28 грн (за період постачання з 01.02.2020 по 16.02.2020 за Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020), 755445011,33 грн (за період постачання з 01.02.2020 по 16.02.2020 за Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020), 3161680,76 грн як оплата за електричну енергію, куплену 16.02.2020 за Додатковою угодою №14/203/01/20 від 14.02.2020.

У відповіді на вказане повідомлення відповідача позивач вказав на відсутність правових підстав для нарахування пені та зазначив, що зарахування в порядку п. 6.4 договору може здійснюватися лише в безспірному порядку, зокрема шляхом погодження Гарантованим покупцем відповідного платежу як оплата пені, в іншому випадку (у разі невизнання повідомлення) дане питання може бути вирішене лише за результатами розгляду відповідного спору щодо стягнення пені у судовому порядку.

У позовній заяві позивач вказав на те, що здійснивши зарахування коштів у сумі 4875757,87 грн як оплата пені, відповідач вчинив односторонній правочин, зі змісту якого випливає юридичний наслідок цивільно-правового характеру - зміна правовідносин сторін, збільшення кредиторської заборгованості позивача за Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму 4875757,87 грн.

Вказаний односторонній правочин, на думку позивача, є недійсним, оскільки:

1) при здійсненні оплати позивач вказав чітке призначення платежу (оплата за електричну енергію 02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020), у зв`язку з чим у відповідача були відсутні підстави зараховувати сплачені позивачем грошові кошти в рахунок сплати пені;

2) таке зарахування могло б відбутися лише в безспірному порядку, зокрема шляхом погодження Гарантованим покупцем відповідного платежу як оплата пені, в іншому випадку (у разі невизнання повідомлення) дане питання може бути вирішене лише за результатами розгляду відповідного спору щодо стягнення пені у судовому порядку. При цьому, позивач висловлював відповідачу свою незгоду щодо нарахування пені;

3) нарахування пені не передбачено ані умовами Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, ані умовами Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020.

За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» щодо зарахування здійсненої Державним підприємством «Гарантований покупець» оплати вартості електричної енергії, купленої в Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020 на суму 4875757,87 грн в оплату пені, нарахованої від суми заборгованості за електроенергію, купленої в Період постачання 01.02.2020 - 29.02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та Додатковою угодою №11/76/01/20 від 30.01.2020.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що зарахування сплачених позивачем грошових коштів було здійснено з дотриманням умов Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019. Крім того, на думку відповідача, розподіл грошових коштів не є правочином.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (підпункт 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Відповідно до ст. 525 і ч. 3 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частиною 1 ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Незважаючи на односторонній характер дій особи, вони можуть породжувати певні правові наслідки як для цієї особи, так і для інших осіб. Таким чином, правочин вважається одностороннім у тому разі, коли до виникнення цивільних прав та обов`язків призводить волевиявлення одного суб`єкта цивільного права.

За змістом положень ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороння відмова від договору за загальним правилом кваліфікується як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спрямованим на виникнення юридичних наслідків цивільно-правового характеру.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 204 Цивільного кодексу України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пункт 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України визначає серед загальних засад цивільного законодавства свободу договору. Таким чином, особа може, реалізуючи своє право свободи договору (право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність дій в акті цивільного законодавства, а достатньо того, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України визначено, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, зазначає, що на його думку одностороннім правочином, який позивач просить суд визнати недійсним, є дії відповідача щодо зарахування (порядку зарахування) сплачених позивачем грошових коштів (сплачені позивачем грошові кошти у сумі 4875757,87 грн були зараховані відповідачем як оплата пені за прострочення оплати вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (період прострочення 11.02.2020 - 19.02.2020), оскільки позивачем було вказано чітке призначення платежу - оплата за електричну енергію 02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

На переконання суду, зарахування відповідачем у певному порядку (механізм зарахування) отриманих від позивача грошових коштів є господарською операцією, а не правочином у розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, оскільки такі дії не спрямовані на набуття, зміну або припинення правовідносин між сторонами Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18 зазначено, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований в статті 534 Цивільного кодексу України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Відповідний порядок наведено у пункті 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004 № 22 та пункті 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, згідно з якими отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №904/12527/16, від 26.09.2019 у справі №910/12934/18.

Згідно з п. 4.5 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 при здійсненні платежів Гарантований покупець повинен вказувати у платіжному дорученні призначення платежу, в якому зазначається відповідний договір та додаткова угода, відповідно до яких здійснюється купівля-продаж електричної енергії за Період постачання.

Згідно з п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 у разі наявності заборгованості за цим договором сторони домовились, що зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця, буде здійснюватися у такому порядку:

- у першу чергу погашається пеня та/або штраф, що виникли у зв`язку з порушенням умов договору;

- у другу чергу погашаються зобов`язання щодо сплати за електричну енергію відповідно до черговості їх виникнення.

Про черговість зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця (у разі наявності заборгованості), продавець протягом 3-х робочих днів направляє Гарантованому покупцю повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи).

Згідно з п. 6.6 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 зобов`язання Гарантованого покупця щодо сплати продавцю штрафу/пені виникають у такі строки:

- пеня (згідно з п. 6.2 договору) - у перший календарний день, що слідує за останнім днем оплати відповідного платежу за електричну енергію, передбаченої договором;

- штраф (згідно з п. 6.3 договору) - у перший календарний день після закінчення 30-го денного строку.

У випадку несплати Гарантованим покупцем штрафу/пені протягом 2-х робочих днів з дня виникнення зобов`язань щодо сплати штрафу/пені продавцем має право здійснити зарахування грошових коштів, отриманих від Гарантованого покупця як сплата штрафу/пені у порядку, передбаченому у п. 6.4 цього договору.

Тобто, умовами п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 сторони погодили іншу черговість зарахування проведених платежів, що жодним чином не суперечить наведеним положенням чинного законодавства України.

Як встановлено судом, у зв`язку з нарахованою відповідачем пенею за прострочення сплати позивачем вартості електричної енергії за попередній період, частина сплачених позивачем грошових коштів у сумі 4875757,87 грн була зарахована відповідачем як оплата пені за прострочення оплати вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (період прострочення 11.02.2020 - 19.02.2020).

При цьому, зважаючи на те, що умовами п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 сторонами погоджено, що у випадку наявності заборгованості за договором, зарахування платежів, які здійснює Гарантований покупець на користь продавця, в першу чергу буде здійснюватись в рахунок погашення пені/штрафу, суд вважає правомірним здійснене відповідачем зарахування сплачених позивачем грошових коштів з призначенням платежу «оплата за електричну енергію 02.2020 за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 від 27.09.2019 та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020» в рахунок погашення пені, яка утворилась за попередній період.

Тобто, вказані вище дії вчинені відповідачем відповідно до умов п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 та у будь-якому разі не свідчать про односторонню відмову від договору або зміну його умов та не можуть бути кваліфіковані як односторонній правочин, оскільки порядок зарахування грошових коштів погоджений обома сторонами у договорі.

Доказів визнання недійсним або оспорювання п. 6.4 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 матеріали справи не містять.

Що стосується тверджень позивача про те, що таке зарахування могло б відбутися лише в безспірному порядку, зокрема шляхом погодження Гарантованим покупцем відповідного платежу як оплата пені, в іншому випадку (у разі невизнання повідомлення) дане питання може бути вирішене лише за результатами розгляду відповідного спору щодо стягнення пені у судовому порядку, суд вважає їх необгрунтованими, так як не підтверджені жодним нормативно-правовим обґрунтуванням (відповідними нормами законодавства).

Більш того, можливість зарахування сплати грошових коштів в першу чергу в рахунок погашення наявних штрафних санкцій без необхідності отримання будь-якої згоди боржника передбачена як нормами ст. 534 Цивільного кодексу України, так і умовами Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019.

При цьому, відповідно до п. 6.7 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 про порушення Гарантованим покупцем умов цього договору, що зумовлюють виникнення у Гарантованого покупця зобов`язань щодо сплати штрафу/пені, продавець направляє Гарантованому покупцю:

- повідомлення в електронному вигляді з розрахунком штрафу/пені та Рахунок на сплату на електронну адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору, з накладенням КЕП керівника (уповноваженої особи) та/або;

- повідомлення в письмовому вигляді з розрахунком штрафу/пені та Рахунок на сплату на поштову адресу, вказану Гарантованим покупцем у розділі 13 цього договору.

У випадку незгоди Гарантованого покупця із сумою та/або розрахунком штрафу/пені, що визначені продавцем у повідомленні, сторони діють у наступному порядку: Гарантований покупець оплачує суму штрафу/пені, що визначені у відповідному повідомленні, та після цього звертається до продавця з метою врегулювання розбіжностей щодо розрахованої продавцем суми штрафу/пені (п. 6.8 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019).

Крім того, позивач вказав на те, що нарахування пені не передбачено ані умовами Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019, ані умовами Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020.

Втім, суд вважає такі твердження позивача необгрунтованими, оскільки відповідно до п. 6.2 Договору №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 у випадку не оплати (оплати у неповному обсязі) Гарантованим покупцем за електричну енергію у порядку, передбаченому окремо кожним із п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 цього договору, Гарантований покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню за кожний день прострочення відповідного платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

У п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 03.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 02.02.2020 (включно);

2) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

3) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

4) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

5) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

6) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від варт соті електричної енергії, купленої у лютому 2020 року.

При цьому, у п. 7 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 сторони зазначили, що відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором застосовується у порядку та розмірі, визначеному розділом 6 договору з врахуванням строків та розміру оплати за електричну енергію, що визначені пунктом 6 цієї додаткової угоди.

03.02.2020 між сторонами укладено Додаткову угоду №13/186/01/20, в якій сторони дійшли згоди викласти п. 6 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 у наступній редакції:

«сторони дійшли згоди, що п.п. 4.3, 4.3.1, 4.3.2 та абзац 1 п. 4.3.3 не застосовуються до Періоду постачання (01.02.2020 - 29.02.2020) та Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії, купленої у Період постачання (01.02.2020 - 29.02.2020), у такому порядку:

1) до 10.02.2020 включно - не менше 75% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (включно);

2) до 17.02.2020 включно - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 16.02.2020 (включно);

3) до 24.02.2020 (включно) - не менше 85% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 23.02.2020 (включно);

4) до 28.02.2020 (включно) - не менше 95% від вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 27.02.2020 (включно);

5) не пізніше 06.03.2020 включно Гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі 100% від вартості електричної енергії, купленої у лютому 2020 року».

Всі інші умови договору та Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 залишаються незмінними та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними (п. 2 Додаткової угоди №13/186/01/20 від 03.02.2020).

Як встановлено судом, пеня у розмірі 4875757,87 грн нарахована позивачу за прострочення оплати 75% вартості електричної енергії, купленої з 01.02.2020 по 09.02.2020 (період прострочення 11.02.2020 - 19.02.2020).

Таким чином, оскільки виконання зобов`язань позивача за Договором №65-150-SD-19-00063/749/01 купівлі-продажу електричної енергії від 27.09.2019 у вказаний період було забезпечено пенею, яка передбачена п. 7 Додаткової угоди №11/76/01/20 від 30.01.2020 (з урахуванням п. 2 Додаткової угоди №13/186/01/20 від 03.02.2020), суд відхиляє доводи позивача відносно відсутності підстав для нарахування пені.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову Державного підприємства «Гарантований покупець».

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 22.03.2021

Суддя О.М. Спичак