ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 910/18238/20

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши матеріали вх.№3773/20

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Генічеськ Плюс" (75500, Херсонська область, місто Генічеськ, вул. Центральна, буд. 220А)

до відповідача 1: Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, буд.34)

до відповідача 2: Державного реєстратора Ладики Олени Михайлівни (АРК Крим, м.Севастополь, вул. Репіна, буд.6, кв.56)

про визнання протиправними дій державного реєстратора та визнання недійсним свідоцтва про право власності

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Генічеськ Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеси та Державного реєстратора Ладики Олени Михайлівни, в якій просило суд визнати протиправними дії державного реєстратора Ладики О.М. при оформленні свідоцтва на право власності від 26.06.2014 №23539334, яке видано на заміну пошкодженого свідоцтва про право власності, виданого Генічеською міською радою від 28.12.2005 на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради №400; визнати недійним свідоцтво на право власності від 26.06.2014 №23539334, яке видано на заміну пошкодженого свідоцтва про право власності, виданого Генічеською міською радою від 28.12.2005 на підставі рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради №400 із застосуванням наслідків недійсності правочину з моменту його вчинення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.11.2020 у справі №910/18238/20 позовну заяву ТОВ "Генічеськ Плюс" на підставі ст.31 Господарського процесуального кодексу України передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Одеської області.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18.12.2020 позовну заяву по справі №910/18238/20 розподілено судді Господарського суду Одеської області Щавинській Ю.М.

24.12.2020 до Господарського суду Одеської області надійшов запит про повернення матеріалів позовної заяви до Господарського суду м. Києва у зв`язку із надходженням апеляційної скарги на ухвалу суду від 26.11.2020.

29.12.2020 справа №910/18238/20 супровідним листом була направлена до Господарського суду м. Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Генічеськ Плюс" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.11.2020 у справі №910/18238/20 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.11.2020 залишено без змін, вирішено матеріали справи №910/18238/20 повернути до місцевого господарського суду для направлення за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

22.03.2021р. матеріали справи №910/18238/20 надійшли до Господарського суду Одеської області, розглянувши які суд вказує наступне.

Предметом спору в рамках даної справи є визнання протиправними дій державного реєстратора Ладики О.М. при оформленні свідоцтва на право власності від 26.06.2014 №23539334 щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Центральна (Леніна), буд.222, та визнання такого свідоцтва недійсним.

Враховуючи, що спір в рамках даної справи виник з приводу нерухомого майна, суд, з огляду на положення ч.4 ст.236 ГПК України щодо обов`язковості висновків Верховного Суду, вважає за необхідне врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2390/18, які, з урахуванням висновків Великої Палати у справі №755/10947/17 стосовно того, що врахуванню підлягає остання за хронологією позиція Верховного Суду, мають бути застосовані в даному випадку.

Так, розглядаючи спір в рамках справи №911/2390/18, Верховний Суд дійшов таких висновків:

"7.10. У параграфі 3 глави 2 розділу І ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 28), правила альтернативної підсудності (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

7.11. Відповідно до частин першої, другої статті 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

7.12. Правила ж виключної територіальної підсудності передбачені у статті 30 ГПК України, перелік категорій справ у якій розширеному тлумаченню не підлягає.

7.13. Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ГПК України.

7.14. Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, частина перша статті 30 ЦПК України в чинній редакції) передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини.

7.16. Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стало застосовували це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Враховуючи положення статті 181 ЦК України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

7.17. На відміну від регулювання, наведеного у ЦПК України, у положеннях частини третьої статті 16 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, йшлося про виключну підсудність господарським судам справ у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном.

7.18. Щодо інших спорів, які виникали в межах зобов`язальних відносин стосовно нерухомого майна, діяли такі ж правила визначення територіальної підсудності справ господарському суду як і у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні господарських договорів чи визнання їх недійсними, або у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів, наведені в частині першій та другій статті 15 ГПК України в редакції, чинній до 14 грудня 2017 року.

7.19. В подальшому Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України щодо визначення підсудності справ з питань земельних відносин від 18 лютого 2010 року № 1914-VI вносились зміни до статей 12 та 16 ГПК України, визначивши виключну підсудність справ у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, господарським судам за місцезнаходженням об`єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

7.20. У чинній редакції ГПК України частина третя статті 30 цього Кодексу вказує на виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, господарським судам за місцезнаходженням майна або основної його частини, що відповідає змісту частини першої статті 30 ЦПК України.

7.21. За визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

7.24. Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

7.25. Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.".

Отже, приймаючи дану постанову, Велика Палата Верховного Суду чітко визначила, що будь-який спір, предметом якого є нерухоме майно, яке в свою чергу не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення, розглядається за виключною підсудністю, за місцем знаходження такого нерухомого майна.

За таких обставин, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, з огляду на те, що спірне майно, щодо якого виник спір, розташоване за адресою: Херсонська область, м. Генічеськ, вул. Центральна (Леніна), буд.222, даний спір відноситься до юрисдикції Господарського суду Херсонської області.

При цьому суд зауважує, що наявність постанови Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 не є підставою для висновку про належність справи до територіальної підсудності Господарського суду Одеської області, оскільки судом апеляційної інстанції було переглянуто ухвалу від 26.11.20р. в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ "Генічеськ Плюс", яке вважало, що справа підлягає розгляду Господарським судом м.Києва.

Водночас, відповідно до ч.4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, виключно, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому в переліку порушень норм процесуального права, визначеного ч.3 ст. 277 ГПК України, встановлення яких є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, не визначено такої підстави як неправильне визначення територіальної підсудності.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції було надано оцінку правомірності розгляду позовної заяви ТОВ "Генічеськ Плюс" саме Господарським судом міста Києва.

При цьому, оскільки з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2390/18 була оприлюднена 18.03.2021, суд також зауважує, що така постанова не могла бути застосована Північним апеляційним господарським судом.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно до ч. 3 вказаної статті, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне передати позовні матеріали на розгляд Господарського суду Херсонської області.

Керуючись ст.30, п.п. 1 ч.1, ч.3 ст.31, ст.234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву (вх.№3773/20), подану у справі №910/18238/20, та додані до неї документи передати на розгляд Господарського суду Херсонської області (73003, м. Херсон, вул. Театральна (Горького), 18).

Ухвала набрала чинності 22.03.2021р. та може бути оскаржена в порядку ст.256 ГПК України.

Суддя Ю.М. Щавинська