ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5458/20

За позовом Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт", м. Дніпро

про стягнення 5 432 479,30 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

При секретарі судового засідання Захарчук А.Е.

Представники:

від прокуратури: Мусієнко А.О. ордер серія ДП № 1710/000012 від 02.01.2018

від позивача: Чечель К.І. довіреність № 06/0022 від 06.01.2021

від відповідача: Іщенко В.Г. ордер серія ДП № 1710/000012 від 02.01.2018

РУХ СПРАВИ.

Запорізька обласна прокуратура в інтересах держави в особі Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт" про стягнення неустойки у розмірі 5 272 837,50 грн., інфляційної складової у розмірі 73101,89 грн. та 3% річних у розмірі 86 539,91 грн.

Ухвалою суду від 12.10.2020 позовну заяву Запорізької обласної прокуратури №15/2-2038-20 від 30.09.2020 залишено без руху.

Ухвалою суду від 30.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 24.11.2020.

Ухвалою суду від 24.11.2020 відкладено підготовче засідання на 16.12.2020.

Судове засідання, призначене на 16.12.2020, не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Ніколенка М.О.

Ухвалою суду від призначено підготовче засідання на 17.02.2021.

Ухвалою суду від 17.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17.03.2020.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПРОКУРОРА.

Прокурор зазначив, що між Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт" (надалі - генпідрядник) було укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 23/04-68 від 25.04.2018 (надалі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що замовник доручає, а генпідрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати відповідно до проектно-кошторисної документації і умов договору та здати у встановлений договором строк закінчені роботи, а замовник зобов`язується прийняти від генпідрядника і оплатити закінчені роботи, що передбачені п. 1.2 цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 10.06.2020), ціна предмету договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД.1.1-1:2013.

Договірна ціна складає 32 550,800 тис.грн., у тому числі: будівельні роботи 29 484,21963 тис.грн., вартість обладнання 3 066,58037 тис.грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 425,133 тис.грн., у тому числі на 2020 до сплати 19 487,52012 тис.грн. (будівельні роботи 16 681,85502 тис.грн., вартість обладнання 2 805,6651 тис.грн.), до виконання 23 380,773806 тис.грн. (будівельні роботи 20 575,07296 тис.грн., вартість обладнання 2 805,66510 тис.грн.).

Прокурор вказав, що в п. 4.6 договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2019) сторони погодили, що замовник може надати генпідряднику, на відкритий в органах Казначейства рахунок, аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів у розмірі до 30 відсотків вартості річного обсягу робіт строком на 3 місяці.

Пунктом 21 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» визначено, що попередня оплата розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів за капітальними видатками та державними контрактами здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів виконавцям робіт, надавачам товарів і послуг (крім нерезидентів) на небюджетні рахунки, відкриті на їх ім`я в органах Казначейства у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцями робіт, надавачами товарів і послуг виключно з таких рахунків на цілі, визначені договорами про закупівлю товарів, робіт і послуг.

Генпідрядник протягом 3 місяців з дня надходження коштів, як попередньої оплати, зобов`язаний підтвердити їх шляхом виконання робіт на суму не менше суми авансу, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в). Невідпрацьовані протягом 3 місяців суми авансу повертаються замовнику у триденний термін (у разі, коли строк повернення авансу підпадає на кінець грудня поточного року, то невикористані суми авансу повертаються замовнику у триденний термін, але не пізніше 25 грудня поточного року).

Генпідрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів та інших матеріалів.

Замовник має право контролювати використання наданих генпідряднику сум авансу.

Придбання матеріалів без виконання робіт та їх монтажу (укладанню) в проектне положення не вважається відпрацюванням авансу.

За твердженням прокурора, на виконання умов договору замовником було перераховано підряднику аванс у розмірі 6 649 795,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 17.07.2019 (проведено банком 24.07.2019).

Прокурор вказав, що, з урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства та п. 4.6 договору, підрядник був повинен відпрацювати перерахований аванс у строк до 24.10.2019 включно.

Однак, за твердженням прокурора, замовник не відпрацював перерахований аванс у встановлений трьох місячний строк. Невідпрацьована частину авансу у встановлений строк підрядником також повернута не була.

Прокурор зазначив, що, відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області від 23.09.2020 № 07.2-08/7326, розмір непідтвердженого використання ТОВ "Рубікон - Моноліт" авансу станом на 25.10.2019 складав 6 649 795,41 грн. документи, що підтверджують використання коштів, наданих на умовах авансування по договору № 23/04-68 від 25.04.2018 надавались Департаментом до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області 27.12.2019 на суму 2 756 577,47 грн., 04.05.2020 - на суму 988 557,73 грн., 18.06.2020 на суму 2 904 660,21 грн.

За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, прокурором було нараховано до сплати неустойку у розмірі 5 272 837,50 грн., інфляційну складову у розмірі 73101,89 грн. та 3% річних у розмірі 86 539,91 грн.

Щодо наявності підстав для представництва прокуратурою інтересів держави прокурор зазначив про такі обставини.

Прокурор вказав, що звертався до Запорізької обласної державної адміністрації з листом, у якому повідомляв про свій намір звернутись до суду із позовом про стягнення штрафних санкцій за порушення генпідрядником за договором № 23/04-68 від 25.04.2018 свого обов`язку з відпрацювання сплаченого авансу або повернення невідпрацьованої частини у встановлені договором строки та просив надати Запорізьку обласну державну адміністрацію відповідну інформацію та документи щодо правовідносин сторін за спірним договором.

У відповідь звернення прокурора, представник Запорізької обласної державної адміністрації повідомив про відсутність у замовника за договором № 23/04-68 від 25.04.2018 грошових коштів на оплату судового збору.

Крім того, прокурор зазначив, що Департамент капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у грудні 2019 року звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубікон-Моноліт" про стягнення заборгованості в розмірі 6 649 795,41 грн.

Разом з тим, ухвалою суду від 24.12.2019 у справі № 904/5854/19 позовну заяву було повернуто без розгляду внаслідок не надання позивачем належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та порядку.

За таких обставин, на думку прокурора, компетентний орган не здійснює захист порушених інтересів держави.

Також прокурор заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Позивач підтвердив обставини, викладені прокурором у позові та просив задовольнити позовні вимоги.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач надав до суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог за таких обставин.

Відповідач вказав, що прокурором не було дотримано вимог ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України, якою встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційної складової відповідач вказав, що обов`язок повернення авансу не є грошовим зобов`язанням. За таких обставин, на думку відповідача, на суму своєчасно невідпрацьованого авансу не можуть бути нараховані 3% річних та інфляційна складова, встановлені ст. 625 ЦК України.

Також відповідач зазначив про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у цій справі.

Крім того, відповідач надав клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 90%. В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на завеликий розмір штрафних санкцій, порівняно із вартістю основного зобов`язання; відсутність у замовника збитків внаслідок дій генпідрядника; фактичне виконання підрядником робіт на суму авансу.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 5272 837,50 грн., інфляційної складової у розмірі 73 101,89 грн. та 3% річних у розмірі 86 539,91 грн. за порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором про закупівлю робіт за державні кошти № 23/04-68 від 25.04.2018 з повернення суми невикористаного авансу.

Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами (чи мало бути повернуто відповідачем позивачу суму невикористаного авансу), чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи були повернуті відповідачем такі грошові кошти у встановлені строки), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.

Між Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт" (надалі - генпідрядник) було укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 23/04-68 від 25.04.2018 (надалі - договір).

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 10.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 10.06.2020), договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.09.2020.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що замовник доручає, а генпідрядник зобов`язується за завданням замовника на свій ризик виконати відповідно до проектно-кошторисної документації і умов договору та здати у встановлений договором строк закінчені роботи, а замовник зобов`язується прийняти від генпідрядника і оплатити закінчені роботи, що передбачені п. 1.2 цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 10.06.2020), ціна предмету договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД.1.1-1:2013.

Договірна ціна складає 32 550,800 тис.грн., у тому числі: будівельні роботи 29 484,21963 тис.грн., вартість обладнання 3 066,58037 тис.грн., у тому числі ПДВ 20% - 5 425,133 тис.грн., у тому числі на 2020 до сплати 19 487,52012 тис.грн. (будівельні роботи 16 681,85502 тис.грн., вартість обладнання 2 805,6651 тис.грн.), до виконання 23 380,773806 тис.грн. (будівельні роботи 20 575,07296 тис.грн., вартість обладнання 2 805,66510 тис.грн.).

Враховуючи правову природу укладеного договору, зміст визначених сторонами прав та обов`язків, істотні умови договору, до даних правовідносин застосовуються положення законодавства, які регламентують правовідносини з договору підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник пов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 4 статті 879 та частини 4 статті 882 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно з пунктами 98, 99 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668, оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду. Договором підряду може бути передбачено, що оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт (об`єкта будівництва) або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. У договорі підряду сторони можуть передбачати надання замовником авансу з визначенням порядку його використання. Розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи.

Відповідно до п. 18 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 (надалі Порядок), розрахунки за виконані роботи, поставлену продукцію та надані послуги в будівництві (далі - роботи) здійснюються за договірними цінами відповідно до укладених договорів (контрактів), вимог законодавства та проводяться платежами за об`єкт у цілому або проміжними платежами (за етапи, черги будівництва, пускові комплекси або окремі види робіт, конструктивні елементи). Розрахунки здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт.

Абзацом 2 пункту 19 Порядку передбачено, що замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно з п. 2 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.04.2001, авансом за будівельним контрактом є грошові кошти або інші активи, отримані підрядником у рахунок оплати робіт, що виконуватимуться за будівельним контрактом.

В п. 4.6 договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2019) сторони погодили, що замовник може надати генпідряднику, на відкритий в органах Казначейства рахунок, аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів у розмірі до 30 відсотків вартості річного обсягу робіт строком на 3 місяці.

Пунктом 21 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» визначено, що попередня оплата розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів за капітальними видатками та державними контрактами здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів виконавцям робіт, надавачам товарів і послуг (крім нерезидентів) на небюджетні рахунки, відкриті на їх ім`я в органах Казначейства у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцями робіт, надавачами товарів і послуг виключно з таких рахунків на цілі, визначені договорами про закупівлю товарів, робіт і послуг.

Генпідрядник протягом 3 місяців з дня надходження коштів, як попередньої оплати, зобов`язаний підтвердити їх шляхом виконання робіт на суму не менше суми авансу, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в). Невідпрацьовані протягом 3 місяців суми авансу повертаються замовнику у триденний термін (у разі, коли строк повернення авансу підпадає на кінець грудня поточного року, то невикористані суми авансу повертаються замовнику у триденний термін, але не пізніше 25 грудня поточного року).

Генпідрядник зобов`язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів та інших матеріалів.

Замовник має право контролювати використання наданих генпідряднику сум авансу.

Придбання матеріалів без виконання робіт та їх монтажу (укладанню) в проектне положення не вважається відпрацюванням авансу.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов договору замовником було перераховано підряднику аванс у розмірі 6 649 795,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 17.07.2019 (проведено банком 24.07.2019).

З урахуванням вищевказаних положень чинного законодавства та п. 4.6 договору, підрядник був повинен відпрацювати перерахований аванс у строк до 24.10.2019 включно, або повернути замовнику невідпрацьовану частину авансу у строк до 28.10.2019 включно.

Однак, замовник не відпрацював перерахований аванс у встановлений трьох місячний строк. Невідпрацьована частину авансу у строк до 28.10.2019 включно підрядником також повернута не була.

Прокурор зазначив, що, відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області від 23.09.2020 № 07.2-08/7326, розмір непідтвердженого використання ТОВ "Рубікон - Моноліт" авансу станом на 25.10.2019 складав 6 649 795,41 грн. документи, що підтверджують використання коштів, наданих на умовах авансування по договору № 23/04-68 від 25.04.2018 надавались Департаментом до Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області 27.12.2019 на суму 2 756 577,47 грн., 04.05.2020 - на суму 988 557,73 грн., 18.06.2020 на суму 2 904 660,21 грн.

Актів приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), які є належними та допустимими доказами використання підрядником авансу, прокурором до матеріалів справи не надано. Разом з тим, відповідач не заперечив проти наведеного прокурором графіку фактичного використання підрядником сум авансу.

Крім того, контррозрахунок пені, викладений відповідачем у відзиві, зроблений останнім з урахуванням тих самих дат часткового використання авансу, вказаних прокурором.

Пунктом 7.4 договору встановлено, що у разі порушення генпідрядником строків повернення невідпрацьованих сум авансу, генпідрядник за користування грошовими коштами замовника сплачує неустойку в розмірі 0,5 % від суми невикористаного авансу, що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідна норма ст. 549 Цивільного кодексу України дає законодавче визначення неустойки (штрафу, пені) і не передбачає можливості зміни такого визначення в договорі. Умови договору не можуть змінювати змісту норми законодавства.

Отже, наведена в п. 7.4 договору неустойка за прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення грошового зобов`язання за своє суттю у відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України фактично є пенею.

Враховуючи положення ст.549 Цивільного кодексу України, відповідний пункт 7.4 Договору слід розуміти як стягнення пені в розмірі 0,5 % від суми невикористаного авансу, що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення.

На підставі пункту 7.4 договору прокурор нарахував пеню у розмірі 0,5 % від суми невикористаного авансу, що підлягала поверненню, за загальний період з 25.10.2019 по 17.06.2020 у розмірі 5 272 837,50 грн.

Розрахунок пені, наданий прокурором, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Так, прокурором не було дотримано вимог:

- ст. 253 ЦК України, якою встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок;

Як встановлено судом вище, підрядник був повинен відпрацювати перерахований аванс у строк до 24.10.2019 включно, або повернути замовнику невідпрацьовану частину авансу у строк до 28.10.2019 включно. За таких обставин, зобов`язання відповідача з повернення замовнику авансу є простроченим з 29.10.2019. Тоді як прокурор здійснює нарахування пені з 25.10.2019.

- ч. 5. ст. 254 ЦК України, якою встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день;

- ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України, якою встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між кредитором і боржником щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення зобов`язань за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

При цьому, при вирішенні питання щодо того, чи є зобов`язання відповідача з повернення суми невикористаного авансу грошовим зобов`язанням, слід зазначити про таке.

За змістом положень статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Тобто, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку відпрацювання коштів передоплати у генпідрядника виникло зобов`язання повернути замовнику суму невикористаної попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

За таких обставин, під час здійснення нарахування пені за порушення відповідачем строку виконання зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, слід застосовувати приписи ч. 2 статті 343 Господарського кодексу України.

За розрахунком суду, пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на суму невідпрацьованого авансу за період з 29.10.2019 по 17.06.2020 становить 619 727,15 грн.

За таких обставин, вимоги прокурора про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 619 727,15 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурор нарахував відповідачу до сплати 3% річних у розмірі 86 539,91 грн. за період з 24.10.2019 по 17.06.2020 та інфляційну складову у розмірі 73 101,89 грн. за період з листопада 2019 року по червень 2020 року.

Перевіривши розрахунок 3% річних суд встановив, що він не відповідає вимогам чинного законодавства України. Так, прокурором було неправильно визначено початок періоду нарахування 3% річних.

Як встановлено судом вище, підрядник був повинен відпрацювати перерахований аванс у строк до 24.10.2019 включно, або повернути замовнику невідпрацьовану частину авансу у строк до 28.10.2019 включно. За таких обставин, зобов`язання відповідача з повернення замовнику авансу є простроченим з 29.10.2019. Тоді як прокурор здійснює нарахування 3% річних з 24.10.2019.

За розрахунком суду:

- 3% річних на суму невідпрацьованого авансу 6 649 795,41 грн. за період з 29.10.2019 по 26.12.2019 становлять 32 246,95 грн.;

- 3% річних на суму невідпрацьованого авансу 3 893 217,94 грн. за період з 27.12.2019 по 29.04.2020 становлять 39 893,90 грн.;

- 3% річних на суму невідпрацьованого авансу 2 904 660,21 грн. за період з 30.04.2020 по 17.06.2020 становлять 11 666,26 грн.;

Всього: 83 807,11 грн.

За таких обставин, вимоги прокурора про стягнення 3% річних є обґрунтованими у розмірі 83 807,11 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційної складової, доданий до позову, суд встановив, що такий розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Так, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Всупереч наведеним вимогам, прокурором при нарахуванні сум інфляційної складової не було враховано періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). А саме, інфляційна складова на суму невідпрацьованого авансу 6 649 795,41 грн. за період з листопада 2019 року по грудень 2019 року становить (- 6 663,10 грн.).

За таких обставин, інфляційна складова за загальний період з листопада 2019 року по червень 2020 року становить 66 438,79 грн.

А отже, вимоги прокурора про стягнення інфляційної складової є обґрунтованими у розмірі 66 438,79 грн.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗМЕНШЕННЯ РОЗМІРУ ШТРАФНИХ САНКЦІЙ.

Відповідач надав клопотання про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій на 90%.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на завеликий розмір штрафних санкцій, порівняно із вартістю основного зобов`язання; відсутність у замовника збитків внаслідок дій генпідрядника; фактичне виконання підрядником робіт на суму авансу.

Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач не навів жодних виняткових обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, під час розгляду цієї справи по суті судом було встановлено неправомірність нарахування прокурором пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За наслідками розгляду справи, вимоги прокурора про стягнення пені визнано обґрунтованими у розмірі 619 727,15 грн. На думку суду, вказана сума не є завеликою, порівняно з сумою основного зобов`язання з повернення суми невикористаного авансу.

За таких обставин, беручи до уваги інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

ЩОДО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ПРЕДСТАВНИЦТВА ПРОКУРОРОМ ІНТЕРЕСІВ ДЕРЖАВИ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ ДАНОГО СПОРУ:

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

У даному випадку, компетентним органом для звернення до суду з цим позовом є Департамент капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, як генпідрядник за договором про закупівлю робіт за державні кошти № 23/04-68 від 25.04.2018.

В матеріалах справи (том 1, а.с. 111 114) наявний лист Запорізької обласної державної адміністрації № 07056/08-46 від 12.08.2020 з якого вбачається, що прокурором було направлено на адресу Запорізької обласної державної адміністрації лист № 05/1-1020вих-20 від 16.07.2020. У вказаному листі прокурор повідомляв про свій намір звернутись до суду із позовом про стягнення штрафних санкцій за порушення генпідрядником за договором № 23/04-68 від 25.04.2018 свого обов`язку з відпрацювання сплаченого авансу або повернення невідпрацьованої частини у встановлені договором строки та просив надати Запорізьку обласну державну адміністрацію відповідну інформацію та документи щодо правовідносин сторін за спірним договором.

Таким чином, прокурором дотримано порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо звернення до компетентного органу до подання позову.

У відповідь звернення прокурора, представник Запорізької обласної державної адміністрації повідомив про відсутність у замовника за договором № 23/04-68 від 25.04.2018 грошових коштів на оплату судового збору.

Департамент капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації у грудні 2019 року звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубікон-Моноліт" про стягнення заборгованості в розмірі 6 649 795,41 грн.

Разом з тим, ухвалою суду від 24.12.2019 у справі № 904/5854/19 позовну заяву було повернуто без розгляду внаслідок не надання позивачем належних доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та порядку.

За таких обставин вбачається, що представниками Запорізької обласної державної адміністрації не здійснюються ефективних дій задля відновлення інтересів держави в рамках правовідносин сторін за договором № 23/04-68 від 25.04.2018.

Порушення ж інтересів держави у даному випадку полягає у такому.

У даному випадку відповідач мав повернути бюджетні кошти внаслідок невідпрацювання таких коштів у встановлені строки. Однак, бюджетні кошти не повернув. Генпідрядник відпрацював сплачених аванс у повному обсязі, разом з тим, з порушенням встановлених строків.

А отже, генпідрядник користувався бюджетними коштами певний термін за відсутності правових підстав.

Штрафні санкції є заходом стимулювання сторони за господарським договором виконання своїх зобов`язань належним чином.

За таких обставин, інтереси держави полягають у недопущенні використання бюджетних коштів будь-якими особами за відсутності на те правових підстав.

Крім того, стягнення пені, 3% річних та інфляційної складової є платою відповідача за користування державними коштами та компенсацією знецінення грошових коштів (національної валюти) внаслідок інфляційних процесів у державі. А отже, у даному випадку стягнення штрафних санкцій має, насамперед, компенсаторний характер.

У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 викладено висновок про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Забезпечення дотримання фізичними та юридичними особами вимог законодавства є безумовним інтересом держави.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Під час розгляду цієї справи судом було встановлено факт порушення відповідачем інтересів держави та факт нездійснення компетентним органом захисту порушених інтересів. Учасниками справи, в свою чергу, не було спростовано обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, для обґрунтування підстав для представництва.

За таких обставин, в даному випадку наявні підстави для звернення прокурора до суду за даним позовом в інтересах держави в особі Новомосковської міської ради.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Обставини, на які посилається прокурор, доводяться договором № 23/04-68 від 25.04.2018 з додатками та додатковими угодами (т. 1 а.с. 26 - 91), платіжним дорученням № 6 від 17.07.2019 (том 1, а.с. 92), довідками про вартість виконаних будівельних робіт (том 1, а.с. 93 - 95), листом Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області від 23.09.2020 № 07.2-08/7326 (том 1, а.с. 98 - 99), листуванням між прокуратурою та позивачем (т. 1 а.с. 111 114), листами ДКСА з додатками (т. 1 а.с. 207 - 211).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині вимог про стягнення пені у розмірі 619 727,15 грн., 3% річних у розмірі 83 807,11 грн. та інфляційної складової у розмірі 66 438,79 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 4 653 110,35 грн., інфляційної складової у розмірі 6 663,10 грн. та 3% річних у розмірі 2 732,80 грн. слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 1 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рубікон - Моноліт" (місце реєстрації: 49027, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 22, кім. 556; ідентифікаційний код: 33275862) на користь Департаменту капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації (ідентифікаційний код: 04054079; місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164) пеню у розмірі 619 727,15 грн., 3% річних у розмірі 83 807,11 грн., інфляційну складову у розмірі 66 438,79 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 549,60 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 4 653 110,35 грн., інфляційної складової у розмірі 6 663,10 грн. та 3% річних у розмірі 2 732,80 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження. Рішення може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 24.03.2021.

Суддя М.О. Ніколенко