ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2021м. ДніпроСправа № 904/188/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Адветр", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-поліграфічна компанія "ВІЗИТКА", м. Дніпро

про повернення суми попередньої оплати у розмірі 21 500,00 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РА Адветр" (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про повернення суми попередньої оплати у розмірі 21 500,00 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-поліграфічна компанія "Візитка" (далі - Відповідач).

Заявлені вимоги обґрунтовані необхідністю повернення суми попередньої оплати у розмірі 21 500,00 грн.

Ухвалою від 18.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників.

17.02.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову та зазначає, що сторони не досягли згоди щодо строку поставки товару відповідачем позивачеві.

Відповідач заперечує факт того, що сторони погодили зазначений позивачем строк поставки товару. Позивачем не надано суду доказів того, що сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, уповноважили на це відповідних осіб, визначили ідентифікуючі засоби зв`язку позивача та відповідача для здійснення спілкування та обміну інформацією. Інформація зазначена в телефонній переписці, доданій до позовної заяви, не скріплена електронним цифровим підписом (що діяв до 07.11.2018 року, в подальшому - кваліфікованим електронним підписом). Належних, допустимих та достовірних доказів укладення договору поставки, в якому встановлюється строк поставки товару, позивачем не надано, матеріали справи не містять, відповідачем вказаний факт заперечується. Квитанції до прибуткових касових ордерів від 18.09.2020 року та від 22.09.2020 року про здійснення часткової оплати позивачем, не містять посилання на строк поставки товару. Оплата позивачем була здійснена як 18.09.2020 року, так і 22.09.2020 року з зазначенням підстави платежу "договір". Інші документи, долучені до позовної заяви, посилання на наявність домовленості сторін щодо строку поставки товару не містять.

Також відповідач вказує на те, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погодження сторонами строку поставки товару.

В даному випадку відповідач виходить із того, що для надання документам доказової сили при розгляді справи в суді необхідні повні данні про конкретні господарські відносини, що виникли за конкретним правочином, укладеним між сторонами.

Відповідач вважає, що в даному випадку між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з поставки товару, внаслідок укладення договору у спрощений спосіб, який за своєю правовою природою є договором поставки, а тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, нормами параграфу 3 глави 54 Цивільного кодексу України та параграфом 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Крім того, відповідача вважає, що оскільки з матеріалів справи вбачається, що домовленістю сторін з поставки товару не встановлено, в який саме строк цей товар мав бути поставлений та у відповідача не виникло зобов`язання з поставки товару.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що надана позивачем роздруківка електронної переписки не може бути використана як доказ у даній справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника і отримувача повідомлення, зміст такого документу не захищений від внесення правок та викревлення.

Крім того, між сторонами не було досягнуто згоди щодо можливості електронного листування під час укладення та/або виконання договорів, щодо погодження між сторонами відповідних адрес для електронного листування та переліку осіб, уповноважених вести зазначене листування.

З огляду на викладене, навіть в матеріалах справи докази ведення електронної переписки між працівником позивача та іншою особою не можуть бути достатніми доказами встановлення та змісту правовідносин між позивачем та відповідачем.

Відповідач звертає увагу на те, що до позовної заяви не додано доказів відправлення відповідачу вимоги про повернення попередньої оплати, оскільки в якості такого доказу позивачем надано копії поштової квитанції, накладної та повідомлення про вручення зі змісту яких не вбачається, що саме направлялось на адресу відповідача.

15.03.2021 від позивача надійшли пояснення стосовно відзиву на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідач у відзиві на позов не заперечує наявність телеграм -переписок, а лише стверджує, що вони є неналежним чином оформлені, без електронного підпису.

Також позивач зазначає, що відповідач не просить витребувати оригінал переписки.

Щодо належності телефонного номеру НОМЕР_1 саме відповідачеві, позивач зазначає, що саме цей номер телефону зазначений у відомостях в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо підприємства відповідача у розділі інформація для здійснення зв`язку.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження свої доводів.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд встановив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням договору в спрощений спосіб, встановлення факту невиконання відповідачем умов договору в частині поставки товару та правомірності вимоги позивача про стягнення вартості непоставленого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «РА Адверт» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламно-поліграфічна компанія «Візитка» (далі - відповідача) досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу товару, тобто укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб.

У позовній заяві зазначено, що погодження всіх умов договору здійснювалось в месенджері «Телеграм» між директором відповідача ( ОСОБА_1 ) та довіреною особою позивача ( ОСОБА_2 ), в підтвердження чого позивачем надано роздруківки переписок (а.с. 33-56).

З переписки вбачається, що відповідач взяв на себе обов`язок протягом 12 календарних днів з моменту отримання від позивача передоплати виготовити паперові стаканчики у кількості 30 000 шт., на загальну суму 45 900,00 грн., вартість однієї одиниці товару була погоджена у розмірі 1,53 грн. , при цьому позивач повинен сплатити передоплата у сумі 37 500,00 грн. (а.с. 36, 38, 39, 47, 51).

Позивачем сплачено відповідачеві попередню оплату у сумі 37 500,00 грн., що підтверджується квитанціями № 18 від 22.09.2020 на суму 16 000,00 грн. та № 17 від 18.09.2020 на суму 21 500,00 грн. (а.с. 32).

Позивач вважає, що відповідач повинен був поставити замовлений ним товар не пізніше 04.10.2020 (12 календарний день після отримання попередньої оплати).

Відповідач товар не поставив та 19.10.2020 частково повернув суму передоплати у розмірі 16 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 19.10.2020 (а.с. 57, 57).

У зв`язку з не поставкою товару позивач звернувся до відповідача з вимогою № 196 від 03.11.2020 про повернення суми попередньої оплати товару не переданого продавцем (а.с. 59-60), в якій вимагав повернути суму передоплати у розмірі 21 500,00 грн.

Зазначена вимога отримана відповідачем 06.11.2020, що підтверджується підписом представника позивача на поштовому повідомленні (а.с. 62).

Відповідач відповіді на вимогу не надав, суму передоплати у розмірі 21 500,00 грн. не повернув.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено наступне: зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 693 ЦК України встановлено що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як зазначено вище, згідно переписки між сторонами відповідач повинен був поставити товар не пізніше 04.10.2020 (12 календарний день після отримання попередньої оплати).

Однак відповідачем товар не поставлено та здійснено повернення позивачеві суми передоплати у розмірі 16 000,00 грн.

У зв`язку з не поставкою товару позивач звернувся до відповідача з вимогою № 196 від 03.11.2020 про повернення суми попередньої оплати товару не переданого продавцем (а.с. 59-60), в якій вимагав повернути суму передоплати у розмірі 21 500,00 грн., що фактично є відмовою від поставки товару на суму 21 500,00 грн.

Станом на час розгляду справи доказів повернення суми передоплати від представників сторін не надійшло. Відповідачем позовні вимоги належними та допустимими доводами не спростовані, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 21 500,00 грн.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позов судом не приймаються оскільки відповідачем не заперечується отримання передоплати та частковє повернення ним суми передоплати. Не надано Відповідачем і доказів поставки товару на спірну суму.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано належних доказів направлення на його адресу саме вимоги, судом не приймаються оскільки відповідач не надав доказів того, що ним 06.11.2020 отримано не вимогу про повернення передоплати, а інший документ.

Щодо не настання строку на поставку товару, суд зазначає, що оскільки позивачем направлено відповідачеві вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 21 500,00 грн. передоплати за товар, то позивач фактично відмовився від поставки товару.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача 21 500,00 грн. передоплати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Адветр" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-поліграфічна компанія "Візитка" про повернення суми попередньої оплати у розмірі 21 500,00 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-поліграфічна компанія "Візитка" (49000, м. Дніпро, вул. Лебедина, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РА Адветр" (49000, м. Дніпро, вул.. Мандриківська, б. 47, ) суму передоплати у розмірі 21 500,00 грн., та по сплаті судового збору - 2 270,00 грн., про що видати наказ, після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.03.2021

Суддя Н.Г. Назаренко