ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/31/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г.

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі: Прокурора Офісу Генерального прокурора Кузнецової Ю.В. (посв.№ 054685 від 08.01.2020); Скаржника (Представник ФОП Решотки Сергія Павловича) - Сагайдака А.В. (ордер № АЕ1049834 від 05.012021, посв. № 2270 від 03.09.2012); Позивача (Представник Державної служби України з безпеки на транспорті) - Лаухіна Д.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020

у справі

за позовом Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича

про стягнення 139 202, 12 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи

1. Перший заступник прокурора Дніпропетровської області 03.01.2019 звернувся в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (позивач) з позовом до ФОП Решотки С.П. (відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі 139 202, 12 грн.

2. Позовні вимоги Першого заступника прокурора Дніпропетровської області обґрунтовано таким:

2.1. Прокуратурою області під час вивчення матеріалів управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було встановлено, що посадовими особами Управління 26.02.2017 за результатами здійснення габаритно-вагового контролю автомобілю марки MAN TGS 19.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу WILLIG SANG з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , було зафіксовано перевезення належним Решотці С.П. автомобілем вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху про що було складено довідку про результати здійснення вагового контролю, акт № 0110125, чек від 26.02.2017 № 03269, складено розрахунок плати за проїзд.

2.2. Управлінням Укртрансінспекції у Кіровоградській області листом від 10.03.2017 за вих. № 27-1-7/772 було відправлено Решотці С.П. примірник акту від 26.02.2017 № 0110125, розрахунок плати за проїзд від 26.02.2017 № 12.

2.3. Обставини щодо розміру плати, яка підлягає стягненню встановленні у судових рішеннях, що набрали законної сили в адміністративній справі № 804/2720/17 за позовом відповідача до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування розрахунку № 12 від 26.02.2017.

2.4. На підтвердження обставин наявності підстав для представництва, прокурор надавав суду першої інстанції лист Укртрансбезпеки у Кіровоградській області вих. № 27-1-03/5027 від 06.12.2018, відповідно до змісту якого, т.в.о. начальника управління Соколовський О.Д., вважаючи, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом до юридичної або юридичної особи виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань, просить розглянути можливість щодо представництва інтересів держави особі Укртраснбезпеки в порядку господарського судочинства (а.с. 16-19).

2.5. 03.05.2018 набрали чинності зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320 до пп. 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, відповідно до яких Укртрансбезпека вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

2.6. Своєчасне неподання до суду органом Державної служби України з безпеки на транспорті позову про стягнення з ФОП Решотки С.П. плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі, який встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, свідчить про неналежне здійснення цим органом владних повноважень, у зв`язку із чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

3. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 у справі № 904/31/19, яку залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.04.2019, позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без розгляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 226 ГПК України.

4. Постановою Верховного Суду від 11.11.2019 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу передано на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

4.1. Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, правильно встановивши обставини тривалого незвернення Державної служби України з безпеки на транспорті до суду щодо стягнення з відповідача заборгованості перед державним бюджетом України з плати за проїзд, що є свідченням про неналежне виконання ним своїх повноважень, дійшли передчасного висновку про відсутність у прокурора обґрунтованих підстав для захисту інтересів держави та залишили позов без розгляду.

4.2. Крім того, суди повинні встановити обставини дотримання прокурором встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, які підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті.

Короткий зміст та мотиви рішень судів першої та апеляційної інстанцій

5. Під час нового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2020 у справі №904/31/19 позов першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті залишено без розгляду.

Змінено найменування прокуратури на Дніпропетровську обласну прокуратуру.

5.1.Ухвала місцевого господарського суду обґрунтована таким. Державна служба України з безпеки на транспорті 06.12.2018 звернулась до прокуратури Дніпропетровської області з листом про необхідність захисту інтересу держави, яке полягає у відшкодуванні збитків, завданих внаслідок перевищення автоперевізником габаритно-вагових параметрів, а також відсутністю у служби повноважень для звернення до суду та коштів для сплати судового збору.

Прокуратурою Дніпропетровської області 22.12.2018 складено лист, за змістом якого повідомлено компетентний орган про звернення до суду з позовом в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, повертаючись до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, прокурор в порушення процедури, що передує подачі позову, не вказав компетентному органу на помилковість його тверджень щодо відсутності повноважень для здійснення захисту в суді, та відповідно, не надав можливості відреагувати на порушення в розумні строки. Матеріали справи не містять доказів направлення зазначеного листа, доказів його отримання, відповіді на нього, тощо.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про порушення передбаченої законом процедури, що передує подачі позову прокурором в інтересах держави, а тому зазначений позов підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020 Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задоволено.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2020р. у справі №904/31/19 - скасовано.

Справу №904/31/19 передано для розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

6.1. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що невжиття Укртрансбезпекою протягом тривалого часу заходів зі звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів є свідченням бездіяльності та неналежного виконання Укртрансбезпекою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

Прокурор в позовній заяві обґрунтував підстави для представництва та причини незвернення позивача до суду з цим позовом. Обґрунтував існування обставин загрози порушення інтересів держави, оскільки несплата відповідачем коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави та є підставою для звернення прокурора до суду з цим позовом.

Прокурором дотримано вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому колегія суддів другої інстанції врахувала, що відсутність в уповноваженого органу коштів для сплати судового збору перешкоджало своєчасному зверненню з позовом, що спонукало необхідність звернення з відповідним позовом саме органом прокуратури.

Також колегія судді звертає увагу, що ні Законом України «Про прокуратуру», ні нормами ГПК України не передбачено обов`язок прокурора роз`яснювати компетентному органу його повноваження щодо здійснення захисту інтересів в суді.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про наявність у прокурора обґрунтованих підстав для представництва та захисту інтересів держави в суді.

За таких обставин суд другої інстанції вважає, що Господарський суд Дніпропетровської області дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звернення прокурора до суду з цим позовом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Фізична особа-підприємець Решотка Сергій Павлович звернувся до касаційного господарського суду зі скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020, просить її скасувати та залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду від 07.10.2020.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. На виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник зазначає, що підставами оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначив, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020 року у справі №904/31/19 не відповідає засадам законності та обґрунтованості судового рішення та не відповідає принципам господарського судочинства, а безпідставне та необґрунтоване скасування законної ухвали місцевого суду, тягне за собою скасування Верховним Судом постанови ЦАГС із залишенням в силі законної ухвали від 07.10.2020 року у справі №904/31/19.

8.1. На думку скаржника у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020 не спростовано висновку суду першої інстанції у цій справі про те, що прокурором не подано жодних належних чи допустимих доказів відносно обставин неналежного здійснення Державною службою України з безпеки на транспорті відповідних повноважень (ст. ст. 74, 77, 78 ГПК України). Крім того, ФОП Решотка С.П. вважає, що виконання судом першої інстанції вимог п. 4 ст. 236 ГПК України у справі № 904/31/19 не може розцінюватись як порушення, оскільки саме прокурор не довів суду обставини дотримання ним встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та роз`ясненої Верховним Судом процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом.

8.2. Скаржник вважає, що на стадії оцінки способу з яким звернувся прокурор суд апеляційної інстанції міг врахувати відсутність порушеного права, невідповідність обраного Прокурором способу його захисту способам, визначеним законодавством, що є підставою для відмови в позові та наявність підстав залишити такий позов без розгляду.

8.3. Як переконує скаржник, суд апеляційної інстанції не врахував, що жоден з приведених Прокурором у позовній заяві у цій справі законів України не встановлює для суб`єкта господарювання ФОП Решотка С.П. такої адміністративно-господарської санкції (з частини 2 ст. 238 ГК України) у виді стягнення обов`язкової плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, в розмірі вказаному в акті від 26.02.2017 р. № 0110125, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та/або розрахунку плати за проїзд № 12, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів, тому приведені Прокурором положення законів не підлягають застосуванню до даних правовідносин, а таке стягнення адміністративно-господарських санкцій з ФОП Решотка С.П. не передбачене законом взагалі і тому не може бути застосовано судом, який повинен безпосередньо застосовувати Конституцію.

8.4. На переконання Відповідача прокурор насправді лише домагається у справі №904/31/19 проведення «розгляду заради розгляду», оскільки, з урахуванням вимог ст. 250 ГК України не встановлена безпосередньо Законом України адміністративно-господарська санкція у вигляді стягнення зборів (обов`язкових платежів) нарахованої плати за проїзд у розрахунку № 12 від 26.02.2017 року, не може бути застосована до ФОП Решотка С.П. в 7 т.ч. у зв`язку зі спливом присіяного шестимісячного строку. Цей строк застосуванням (стягнення плати) підлягає обрахунку починаючи з 26.02.2017 року і станом на дату подання позову Прокурором він сплинув ще до 26.08.2017 року включно, тому зазначена в позові прокурора санкція не може бути застосованою до суб`єкта господарювання ФОП Решотка С.П. уповноваженими органами державної влади (судом) в 2019 році, чи в 2020 році.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

9. Прокуратурою та позивачем подано відзиви на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення та постанову апеляційного господарського суду - без змін.

10. Адвокатом Відповідача подано пояснення із запереченнями на відзив з проханням касаційну скаргу задовольнити.

Провадження у Верховному Суді

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/177/19 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого,

Огородніка К.М., Ткаченко Н.Г., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.01.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №904/31/19.

Призначено до розгляду касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича на 17 березня 2021 року о 12:45 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м.Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду без змін, з огляду на таке.

13. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

14. Предметом судового розгляду у цій справі є вимога Першого заступника прокурора Дніпропетровської області до Фізичної особи-підприємця Решотки С.П. (Далі - Відповідач) про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі 139 202, 12 грн.

15. При зверненні із цим позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті прокурор доводив у чому саме полягає бездіяльність уповноваженого органу - Державної служби України з безпеки на транспорті, який будучи обізнаним про наявність порушень інтересів держави, за наявності відповідних повноваження, упродовж тривалого часу всупереч цих інтересів не вжив належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості перед державним бюджетом України з плати за проїзд.

При цьому, на переконання прокурора, останнім встановлено виключний випадок для реалізації представницьких повноважень в інтересах держави та вжиті усі можливі заходи в межах Закону України «Про прокуратуру» для захисту майнових інтересів держави.

16. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

17. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

18. Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

19. Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

20. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

21. У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України);

- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (частини третя, четверта статті 53 ГПК України, частина третя статті 23 Закону України "Про прокуратуру");

- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

22. Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

23. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача;

24. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетений орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру");

25. Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах;

26. Однією з підстав для представництва, є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

27. У постанові Великої палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

- Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

- Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

- Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

- Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

28. Слід погодитись із доводами скаржника, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

29. Водночас, слід відзначити, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

30. Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

31. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 73 ГПК України).

32. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 74, 77 ГПК України).

33. Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

34. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

35. Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

36. Як убачається з матеріалів справи, на виконання частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави.

37. Так, прокуратурою області під час вивчення матеріалів управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області було встановлено, що посадовими особами Управління 26.02.2017 за результатами здійснення габаритно-вагового контролю автомобілю марки MAN TGS 19.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепу WILLIG SANG з номерним знаком НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , було зафіксовано перевезення належним Решотці С.П. автомобілем вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху про що було складено довідку про результати здійснення вагового контролю, акт № 0110125, чек від 26.02.2017 № 03269, складено розрахунок плати за проїзд.

Управлінням Укртрансінспекції у Кіровоградській області листом від 10.03.2017 за вих. № 27-1-7/772 було відправлено Решотці С.П. примірник акту від 26.02.2017 № 0110125, розрахунок плати за проїзд від 26.02.2017 № 12.

38. Обставини щодо розміру плати, яка підлягає стягненню встановленні у судових рішеннях, що набрали законної сили в адміністративній справі № 804/2720/17 за позовом відповідача до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті Управління Укртрансінспекції у Кіровоградській області про визнання дій протиправними та скасування розрахунку № 12 від 26.02.2017.

39. На підтвердження обставин наявності підстав для представництва, прокурор надавав суду першої інстанції лист Укртрансбезпеки у Кіровоградській області вих. № 27-1-03/5027 від 06.12.2018, відповідно до змісту якого, т.в.о. начальника управління Соколовський О.Д., вважаючи, що Укртрансбезпека може звертатися до суду з позовом до юридичної особи виключно у випадках, коли це прямо передбачено законом та з метою виконання покладених на неї завдань, просить розглянути можливість щодо представництва інтересів держави особі Укртраснбезпеки в порядку господарського судочинства (а.с. 16-19).

40. 03.05.2018 набрали чинності зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №320 до пп. 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, відповідно до яких Укртрансбезпека вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

41. Своєчасне неподання до суду органом Державної служби України з безпеки на транспорті позову про стягнення з ФОП Решотки С.П. плати за проїзд автомобільними дорогами належного йому транспортного засобу із перевищенням вагових нормативів у розмірі, який встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили, свідчить про неналежне здійснення цим органом владних повноважень, у зв`язку із чим прокурор звернувся з даним позовом до суду.

42. Державна служба України з безпеки на транспорті є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах. Отже, маючи відповідні повноваження, визначені ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" та пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, протягом тривалого часу не вжила належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості. Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області листом від 06.12.2018 № 27-1-03/5027 повідомило прокурора про те, що з 2017 року кошти від перевізника на погашення заборгованості не надходили (що є порушенням інтересів держави), водночас Управління вважає, що в нього відсутні повноваження на звернення до суду з відповідним позовом про її стягнення, а також відсутнє фінансування для здійснення витрат, пов`язаних з його пред`явленням (що є підтвердженням невжиття належних заходів для захисту інтересів держави), що підтверджує факт нездійснення Управлінням повноважень щодо належного захисту інтересів держави.

43. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) дійшла висновку, що "незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади с. Городище та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

44. Прокурор, керуючись ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 22.12.2018р. № 05/1-826вих-18 повідомив Укртрансбезпеку, що ним прийнято рішення про представництво у господарському суді Дніпропетровської області інтересів держави в особі Укртрансбезпекидо ФОП Решотки С.П.

45. Щодо доводів касаційної скарги, зазначених в пп. 8.1. п. 8. постанови, колегія суддів вважає їх безпідставними та погоджується з позицією суду апеляційної інстанції про те, що невжиття Укртрансбезпекою протягом тривалого часу заходів зі звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів є свідченням бездіяльності та неналежного виконання Укртрансбезпекою своїх функцій щодо захисту майнових інтересів держави.

46. З огляду на вищевикладене помилковим є висновок суду першої інстанції про ненаведення прокурором у цій справі підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

47. Інші доводи касаційної скарги (пп-ти. 8.2., 8.3.,8.4. п. 8 цієї постанови) не стосуються предмета оскарження, а саме, наявності або відсутності права у Першого заступника прокурора Дніпропетровської області звертатись із позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

48. Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

49. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").

50. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації" повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

51. Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

52. Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

53. Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеним та не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови апеляційного господарського суду. Фундаментальних порушень під час касаційного розгляду також не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

54. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

55. Згідно з частиною 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

56. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду прийнята із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для її скасування відсутні.

Щодо судових витрат

57. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Решотки Сергія Павловича залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №904/31/19 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

Н.Г. Ткаченко