ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2308/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

Розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2020 (повний текст складено та підписано 09.11.2020 суддя Бєлік В.Г.) у справі №904/2308/20

за позовом Приватного підприємства "ЕНТАЛЬПІЯ ПЛЮС", м. Запоріжжя

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", Дніпропетровська область, м. Павлоград

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019 року у загальному розмірі 164 938,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Приватне підприємство "ЕНТАЛЬПІЯ ПЛЮС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" заборгованість (з урахуванням зменшення позовних вимог - а.с.109, 110) у розмірі 124 290,53 грн. за договором про надання послуг № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019 року, з яких: основний борг у розмірі 109 352,34, пеня - 12 419,06 грн., 3% річних - 1 563,02 грн., інфляційні втрати - 956,11 грн., а також витрати на правову допомогу адвоката - 16 493,82 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2020 у справі №904/2308/20 Позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на користь Приватного підприємства "ЕНТАЛЬПІЯ ПЛЮС" основний борг у розмірі 109 352,34 грн., пеню у розмірі 12 419,06 грн., 3% річних у розмірі 1 563,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 956,11 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 16 493,82 грн.

Рішення суду першої інстанції, вмотивовано тим, що на виконання умов Договору про надання послуг № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019р. позивач виконав послуги, а відповідач прийняв їх на загальну суму 150 000,02 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт. Відповідач частково оплатив за надані послуги 40 647,68 грн. Доказів оплати 109 352,34 за надані послуги суду не надано. Перевіривши їх розрахунок, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у розмірі 109 352,34 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 12 419,06 грн. (акт № 1 за період з 08.11.2019 року по 24.04.2020 року, акт № 2 за період з 06.02.2020 року по 24.04.2020 року), перевіривши розрахунок якого, суд дійшов висновку про його правильність.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд, розглянувши посилання відповідача на критичне становище української теплової генерації, яке майже повністю паралізувало роботу підприємств вугільної галузі, внаслідок чого вугледобувні підприємства були вимушені оголосити простій і припинити повноцінну роботу, такими що неодноразово і достатньо висвітлювалась в ЗМІ та відома широкому загалу. Не дивлячись на всю критичність даної ситуації, відповідач продовжує виконувати зобов`язання перед позивачем. Інші доводи, зокрема посилання на відсутність збитків у позивача, суд визнав недостатніми для зменшення розміру заявленого штрафу. З урахуванням того, що у відзиві на позов відповідач обмежився лише заявою про неспівмірність вартості послуг адвоката, не надаючи при цьому жодних обґрунтувань своєї думки та будь-яких доказів на її підтвердження, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимога щодо стягнення понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги підлягає задоволенню у розмірі 16 493,82 грн.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 109 352,34 грн та в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16 493,82 грн; зменшити розмір пені, що нарахований Відповідачу.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційну скаргу обгрунтовано наступним:

- відповідно до платіжних доручень № 1786780 від 30.10.2020 року на суму 5000,00 грн та № 1813933 від 19.11.2020 року на суму 35 650,00 грн відповідач частково виконав грошове зобов`язання перед Позивачем, а відтак стягнення повної суми основного боргу є незаконним.

- враховуючи складне становище Відповідача, а також виконання зобов`язань перед Позивачем, не зважаючи на складність матеріального становища, Відповідач просить про перегляд оскаржуваного рішення в частині відмови суду у задоволенні клопотання щодо зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, а саме пені.

- стосовно витрат на професійну правову допомогу, апелянт зазначачає, що акт приймання-передачі наданих послуг №6 від 26.05.2020 р. не містить детального опису робіт. Відсутність детального опису робіт, виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням найменування робіт та витраченого часу на відповідні види робіт робить неможливим стягнення витрат на професійну правову допомогу із Відповідача.

Звертає увагу, що на момент ухвалення, оскаржуваного рішення у Господарському суді Дніпропетровської області ухвалені два рішення за аналогічними позовами Позивача до різних виробничо-структурних підрозділів ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУПЛЛЯ»: 19.08.2020 р. рішення по справі № 904/2306/20, 12.08.2020 р. рішення по справі № 904/2299/20. В обох зазначених рішеннях Позивачу відмовлено у задоволенні аналогічних вимог про стягнення витрат на правову допомогу адвоката із посиланням на необґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Приватним підприємством "ЕНТАЛЬПІЯ ПЛЮС" не подано відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, Центральний апеляційний господарський суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2020 у справі №904/2308/20. Розгляд апеляційної скарги вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

03.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством ДТЕК ПАВЛОГРАДВУ ГІЛЛЯ (далі - замовник, відповідач) та Приватним підприємством ЕНТАЛЬПІЯ ПЛЮС (ділі -виконавець, позивач) укладено договір про надання послуг № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019 року (далі - договір).

На виконання умов договору позивач виконав послуги, а відповідач прийняв їх на загальну суму 150 000,02 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт (арк.с.48-59).

Згідно рахунків виконавця № 1 від 01.10.2019 року та № 2 від 30.12.2019 року, які були надані замовнику одночасно із Актом № 1 від 01.10.2019 року та Актом № 2 від 30.12.2019 року, загальна вартість наданих послуг склала 150 000,02 грн. За фактом надання послуг, виконавцем були складені та направлені для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні № 1 від 01.10.2019 року та № 22 від 30.12.2019 року. Факт реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних підтверджується Квитанціями про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 28.10.2019 року за № та від 27.01.2020 року за № .

У зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх обов`язків в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги згідно договору у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 150 000,02 грн., що і стало підставою для звернення позивача (за первісним позовом) до суду.

Відповідачем було частково оплачено за надані послуги на загальну суму 40 647,68 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати товару у повному обсязі сторонами до матеріалів справи не надано.

Відтак, несплачена відповідачем сума за надані послуги становить 109 352,34 грн

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції в частині виконання позивачем умов Договору про надання послуг № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019 року та надання у відповідності до пунтку 5.1 Договору протягом липня грудня 2019 року послуг на загальну суму 150 000,02 грн і прийняття їх відповідачем, а також часткову оплату наданих послуг відповідачем на загальну суму 40 647,68 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що станом на час винесення рішення розмір заборгованості зменшився з огляду на наступне:

Як вбачається зі вступної частини рішення суду першої інстанції датою його прийняття є 27.10.2020р. Відповідно до платіжних доручень № 1786780 від 30.10.2020 року (а.с. 229), № 1813933 від 19.11.2020 року (а.с.230) та №1855130 від 18.12.2020 року (а.с.254) відповідачем здійснено оплату боргу на суму 5 000,00 грн, 35 650,00 грн та 68 702,34 грн відповідно. Таким чином, на час прийняття рішення судом першої інстанції в розпорядженні суду були відсутні відповідні докази через що, обставини на підтвердження яких вони надані виникли пізніше прийняття рішення. З урахуванням вищевикладеного, керуючись положеннями частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів не приймає до уваги платіжні доручення № 1786780 від 30.10.2020 року (а.с. 229), № 1813933 від 19.11.2020 року на (а.с.230) та №1855130 від 18.12.2020 року (а.с.254), що не виключає можливості врахування обставин погашення заборгованості на етапі виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, у колегії суддів відсутні підстави для визнання неправильним розрахунку пені у розмірі 12 419,06 грн., 3% річних у розмірі 1 563,02 грн. та інфляційних втрат у розмірі 956,11 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про зменшення пені відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:

Відповідно до частин1,4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З урахуванням відсутності доказів на підтвердження доводів, викладених відповідачем в якості підстав для зменшення заявлених до стягення штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення пені у розмірі 12 419,06 грн, яке підлягає задоволенню в межах заявлених вимог.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено такий правовий висновок:

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до місцевого господарського суду із позовною заявою, позивачем було вказано, що розмір попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 18 967,91 грн, які складаються з судового збору у розмірі 2 474,09 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 16 493,82грн, який становить Гонорар за прийняття рішення на користь клієнта у розмірі 10% від ціни позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає встановленим, що позивачем дотримано приписи частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України в частині подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він понес і які очікував понести у зв`язку із розглядом справи і який за його попередніми розрахунками становив 18 967,91 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву, відповідач, заперечуючи проти заявленних до стягення витрат з оплати «Послуг адвоката» зазначив, що заявлена сума 16 493,82грн суперечить судовій практиці Верховного Суду зокрема правовій позиції викладені в постанові суду касаційної інстанції від 24.01.2019року у справі №910/15944/17. Відповідач звернув увагу суду першої інстанції, що у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутній опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, що унеможливлює стягнення заявленої суми, адже невідомо на що саме були витрачені зазначені кошти. У заяві йде мова лише щодо гонорару за прийняття рішення на користь Клієнта, проте на момент здійснення оплати адвокату, судом не винесено рішення по справі № 904/2308/20, в зв`язку із чим Відповідач ставить питання за що саме перерахував кошти Позивач і на яких підставах вимагає їх стягнення з Відповідача.

23.06.2020р. позивачем спрямовано на адресу Господарського суду Дніпропетровської області заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 86-88) до якої додано копії договору про надання правової допомоги від 01.04.2020р. №01/04/20 (а.с. 89-91); додаткової угоди від 06.05.2020 №5 (а.с. 92); акту приймання-передачі виконаних робіт від 26.05.2020 №6 (а.с. 93); рахунку від 26.05.2020р. №6 (а.с. 94); Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затверджених Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16.02.2018р. (а.с. 95-98); Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням Ради адвокатів Харківської] області №17 від 21.03.2018, було укладено Додаткову угоду від 28.03.2019 р. №1 (а.с. 99) та оригінал платіжного доручення №12266 від 28.05.2020р. (а.с. 95).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що позивачем дотримано вимоги процесуального закону в частині надання доказів, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р.у справі № 922/445/19, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У запереченнях на відповідь на відзив, заяву, відповідач, заперечуючи проти заявленних до стягення витрат з оплати «Послуг адвоката» зазначив, що акт приймання передачі наданих послуг № 6 від 26.05.2020р. не містить детального опису робіт. Відтак не має можливості встановити, які послуги були надані клієнту та який час було витрачено на їх виконання, що ставить під сумнів, чи є розмір таких робіт обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. Крім цього, відповідач звернув увагу суду, що заявлена сума 16 493,82 грн суперечить судовій практиці Верховного Суду зокрема правовій позиції викладені в постанові суду касаційної інстанції від 24.01.2019року у справі №910/15944/17. У заяві йде мова лише щодо гонорару за прийняття рішення на користь Клієнта, проте на момент здійснення оплати адвокату, судом не винесено рішення по справі № 904/2308/20, в зв`язку із чим Відповідач ставить питання за що саме перерахував кошти Позивач і на яких підставах вимагає їх стягнення з Відповідача. Крім цього, відповідач зазначає, що вимоги Позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу є такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що відповідач не скористався своїм правом щодо подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в розумінні частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що акт приймання передачі наданих послуг № 6 від 26.05.2020р. не містить детального опису робіт, в зв`язку із чим неможливо встановити, які послуги були надані клієнту та який час було витрачено на їх виконання з огляду на наступне:

Як вбачається зі змісту Акту від 26.05.2020р. № 6 приймання передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 01/04/20 від 01.04.2020р., представник Бюро, ПШЕЦЬ О.В., з однієї сторони, та представник Клієнта ЛИСАК О.В., з іншої сторони, склали його про те, що надані Бюро послуги по наданню правової допомоги відповідають умовам договору № 01/04/20 від 01.04.2020, укладеного між Бюро та Клієнтом. Відповідно до Додаткової угода №5 від 06.05.2020 Сторони встановили наступний порядок розрахунку суми витрат на правничу допомого по справі 904/2308/20 за позовом Приватного підприємства «ЕНТАЛЬПІЯ ГІЛЮС» до Приватного акціонерного товариств: «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про стягнення заборгованості за договором про надання послу № 1217-ПУ-ШУПт від 03.07.2019:

- сплата гонорару з розрахунку 10 % від ціни позову.

Вартість наданих послуг складає 16 493,82 грн., без ПДВ.

Клієнт зобов`язується сплатити суму гонорару на поточний рахунок Бюро протягом трьох днів з моменту складання даного акту (а.с. 93).

Відповідно до умову пункту 3.1 Договору про надання правової допомоги від 01.04.2020р. №01/04/20, розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноважними представниками Сторін (а.с. 90).

Відповідно до пунтку 2 Додаткової угоди № 5 від 06.05.2020р. вартість послуг визначена на підставі Рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затверджених Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018р. та Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затверджених рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018р. : «Назва послуги» «Гонорар за прийняття рішення на користь Клієнта»/ «Примітки» « 10% від ціни позову» / «Вартість» « 16 493,82 грн» (а.с. 92).

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує, що Акт від 26.05.2020р. № 6 приймання передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 01/04/20 містить опис гонорару, який відповідає розміру гонорару, визначенного сторонами в додатковій угоді № 5 від 06.05.2020р.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

В пунктах 4.12 4.14 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 викладено наступні правові висновки:

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки, окрім стягення гонорару у розмірі 10% від ціни позову, позивачем не заявлено про несення будь-яких додаткових витрат з оплати правової допомоги, колегія суддів доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір гонорару є обґрунтованим і підтвердженим наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до правового висновку, яки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019року у справі № 755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги в частині необхідності врахування під час вирішення питання про розподіл судових витрат правових висновків ,викладених в Постанові Верховного Суду від 24.01.2019р. у справі № 910/15944/17 відхиляються як такі, що не відповідають більш пізнім правовим позиціям Верховного Суду, наведеним вище.

Згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим і не вбачає підстав для його скасування, а апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн. (а.с. 246) покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2020 у справі №904/2308/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2020 у справі №904/2308/20 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 153,00 грн. покласти на Приватне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Соборна, 76, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік