ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 923/771/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Мартинюк М. О.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - не з`явилися,

третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Приватного підприємства "Нові технології", Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 (колегія суддів: Богацька Н. С. - головуючий, Діброва Г. І., Принцевська Н. М.) і рішення Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 (суддя Литвинова В. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Про"

до Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 , 2) Приватного підприємства "Нові технології"

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива Про" (далі - ТОВ "Перспектива Про") звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Антонівської селищної ради про визнання недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки" площею 0,5537 га за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:087:0006 на дві окремі земельні ділянки площею 0,2017 га та 0,3520 га (далі - оскаржуване рішення); визнання недійсною угоди купівлі-продажу від 13.04.2018, укладеної між Антонівською селищною радою м. Херсона та ОСОБА_1 .

1.2. Позовні вимоги, з посиланням на положення статей 7, 9 Закону України "Про оренду землі", статей 120, 152 Земельного кодексу України, обґрунтовані тим, що, приймаючи оскаржуване рішення, Антонівська селищна рада порушила право позивача на землекористування, яке позивач набув при набутті права власності на споруду (будівлю).

2. Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

2.1. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 05.08.2020 відмовлено ТОВ "Перспектива Про" у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання недійсною угоди купівлі-продажу від 13.04.2018, укладеної між Антонівською селищною радою м. Херсона та ОСОБА_1 , оскільки, за висновком суду, позовна заява в частині вимог про визнання недійсною угоди купівлі-продажу від 13.04.2018, укладеної між Антонівською селищною радою м. Херсона та ОСОБА_1 , не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі щодо вимоги про визнання недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки".

2.2. Рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 у справі № 923/771/20, позовні вимоги ТОВ "Перспектива Про" до Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки" площею 0,5537 га за адресою: АДРЕСА_1 за кадастровим номером :04:087:0006 на дві окремі земельні ділянки площею 0,2017 га та 0,3520 га.

2.3. Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач як новий власник нерухомого майна - автозаправної станції № 46, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є правонаступником прав і обов`язків попереднього власника зазначеного нерухомого майна - Товариства з обмеженою відповідальністю "Пафіс" (далі - ТОВ "Пафіс") за Договором оренди земельної ділянки від 27.04.2006, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,5537 га, який зареєстрований у Херсонському міському відділі ДЗК, запис № КН 4ФФ001978 від 04.07.2006 за № 18 строком до 10.02.2055. За висновком судів, позивач відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 7 Закону України "Про оренду землі" набув право користування спірною земельною ділянкою. Тому суди дійшли висновку про те, що оскаржуване рішення Антонівської селищної ради порушує права позивача, що є підставою для задоволення позовних вимог.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг

3.1. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 і рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 у справі № 923/771/20, до Верховного Суду звернулося Приватне підприємство "Нові технології" (далі - ПП "Нові технології") із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ПП "Нові технології" зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.

3.3. Не погоджуючись із постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 і рішенням Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 у справі 923/771/20, до Верховного Суду звернулася Антонівська селищна рада Дніпровського району із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

3.4. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Антонівська селищна рада Дніпровського району зазначає, що судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржник звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник наголошує, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16, постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 07.06.2016 у справі № 21-1391а16. При цьому скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача, а суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги висновки, викладені у рішенні Господарського суду Херсонської області від 21.02.2020 у справі № 923/876/19.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1 Господарські суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Антонівської селищної ради № 480 від 10.02.2006 "Про затвердження проектів землеустрою та передача в оренду земельних ділянок підприємствам та суб`єктам підприємницької діяльності в смт Антонівка, для здійснення підприємницької та іншої діяльності та вважати таким, що втратили чинність деякі пункти рішення" затверджено проекти відведення земельних ділянок: ТОВ "Пафіс" земельну ділянку площею 0,5537 га в АДРЕСА_1, під існуючою АЗС із земель, що перебувають в оренді ТОВ "Агропромисловий комплекс "Південний". Вирішено передати в оренду підприємствам та суб`єктам підприємницької діяльності земельні ділянки для здійснення підприємницької та іншої діяльності: ТОВ "Пафіс" в АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,5537 га, строком на 49 років під існуючою АЗС із земель, що перебувають в оренді ТОВ "Агропромисловий комплекс "Південний". Вирішено вважати таким, що втратив чинність пункт 2.1 рішення № 294 від 20.10.2004 "Про затвердження проектів відведення та передачі в оренду земельних ділянок підприємствам та суб`єктам підприємницької діяльності в смт Антонівка, для здійснення підприємницької та іншої діяльності на ТОВ «Агропромисловий комплекс "Південний", в зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно.

4.2. Судами констатовано, що 27.04.2006 між Антонівською селищною радою (орендодавець) та ТОВ "Пафіс" (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - Договір), за умовами якого орендодавець, на підставі рішення селищної ради від 10.02.2006 № 480, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,5537 га під АЗС в АДРЕСА_1.

4.3. Згідно з розділом 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,5537 га, із земель, що перебувають в оренді ТОВ "Агропромисловий комплекс "Південний", під АЗС в АДРЕСА_1.

4.4. На земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - автозаправочна станція, яка належить ТОВ "Пафіс" на підставі Договору купівлі-продажу від 16.11.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 1635. Договір, згідно з розділом 3, укладається строком на 49 років, до 10.02.2055.

4.5. Відповідно до визначних розділом 11 Договору умов, зміна, припинення і розірвання договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Сторони домовляються, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання. Підставою припинення Договору є: закінчення його строку; примусове вилучення земельної ділянки у разі суспільної необхідності; придбання орендарем земельної ділянки у власність; неможливість використання земельної ділянки внаслідок обставин, що не залежать від орендаря або орендодавця (у разі зміни умов господарювання внаслідок змін у чинному законодавстві України).

4.6. Підставою розірвання Договору є: взаємна згода сторін; випадкове знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке суттєво перешкоджає передбаченому в пункті 5 цього Договору її використанню; вимога однієї із сторін у випадку невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором; рішення суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором; добровільна відмова орендаря від оренди земельної ділянки.

4.7. Сторони погоджуються, що дострокове розірвання Договору має здійснюватися за умови письмового попередження зацікавленої в цьому сторони, не пізніше ніж за один місяць. У разі припинення або розірвання Договору орендар має забезпечити виконання умов договору щодо повернення земельної ділянки, визначених в пункті 7 Договору.

4.8. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі засудження або обмеження дієздатності орендаря за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем. Перехід права власності на будівлі і споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці, до другої сторони не є підставою для зміни умов договору, але потребує переоформлення договору оренди землі. Договір не втрачає чинності до моменту його переоформлення.

4.9. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 04.07.2006 Договір зареєстрований у Херсонському міському відділі "Херсонської регіональної філії центру державного земельного кадастру", про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис КН 4АА001978, реєстраційний номер 18. Факт державної реєстрації посвідчено Антонівської селищною радою 06.07.2006.

4.10. 07.07.2006 сторонами складено акт про передачу земельної ділянки в натурі. Цей акт складений про те, що голова Антонівської селищної ради передав земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 площею 0,5537 га під АЗС ТОВ "Пафіс". Межі земельної ділянки, наданої в оренду, згідно з актом перенесення в натуру від 20.02.2006, залишились в старих межах і проходять по металевій огорожі.

4.11. Судами констатовано, що Додатковою угодою до Договору, яка зареєстрована 07.07.2009 у Херсонському міському відділі Херсонської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" за № 33, сторонами на підставі рішення Антонівської селищної ради № 348 щодо зміни розміру орендної плати, пункт 4 абз. 1 Договору викладено в новій редакції.

4.12. Крім того суди установили, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ "Пафіс", ТОВ "Перспектива Про", оформлених протоколом від 10.02.2017 та від 17.02.2017 № 2/2017, та акта приймання-передачі від 31.03.2017, ТОВ "Пафіс" внесло до статутного капіталу ТОВ "Перспектива Про" нерухоме майно - АЗС, яка знаходиться в АДРЕСА_1.

4.13. Відповідно до нової редакції статуту ТОВ "Перспектива Про", затвердженої рішенням загальних зборів учасників № 3/2017 від 03.04.2017, ТОВ "Пафіс" є учасником ТОВ "Перспектива Про" із розміром частки 8,178223%.

4.14. 01.04.2017 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. проведено державну реєстрацію права власності на автозаправну станцію, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_1) на підставі розпорядження міського голови м. Херсона від 19.02.2016 перейменоване у шосе В`ячеслава Чорновола).

4.15. В липні 2017 року ТОВ "Перспектива Про" звернулося до Антонівської селищної ради із листом №07/18 від 27.07.2017 про надання в оренду земельної ділянки площею 0,5537 га за адресою АДРЕСА_1 на 10 років для розміщення існуючої АЗС.

4.16. На зазначений лист Антонівською селищною радою листом № 02-08-3/71 від 01.08.2017 було надано відповідь про те, що станом на 01.08.2017 земельна ділянка знаходиться в оренді ТОВ "Пафіс". Після припинення договору оренди рада може розглянути питання щодо передачі в оренду земельної ділянки під АЗС. При цьому ТОВ "Пафіс" було додатково проінформовано, що для розгляду на сесії селищної ради питання щодо передачі в оренду земельної ділянки необхідно подати до Антонівської селищної ради не лист, а клопотання з відповідним пакетом документів відповідно до статті 123 Земельного кодексу України.

4.17. Також в липні 2017 року ТОВ "Пафіс" звернулося до Антонівської селищної ради із листом № 07/9 від 27.07.2017, в якому повідомляло про передачу нерухомого майна (АЗС № 46), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом внесення до статутного капіталу ТОВ "Перспектива Про", у зв`язку з чим просило надати згоду на припинення дії договору оренди земельної ділянки під розміщення автозаправної станції, загальною площею 0,5537 га (кадастровий номер :04:087:0006).

4.18. Суди установили, що 04.08.2017 Антонівською селищною радою прийнято рішення № 214 "Про розгляд заяви ТОВ "Пафіс", згідно з яким вирішено:

1. Припинити дію договору оренди земельної ділянки, укладеного між ТОВ "Пафіс" та Антонівською селищною радою під розміщення автозаправної станції, загальною площею 0,5537 га (кадастровий номер :04:087:0006), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 04.07.2006 № 18 (у зв`язку із заявою ТОВ "Пафіс").

2. Перевести земельну ділянку площею 0,5537 га (кадастровий номер :04:087:0006), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 до комунальної власності Антонівської селищної ради.

3. Антонівській селищній раді здійснити реєстрацію земельної ділянки (кадастровий номер :04:087:0006) до комунальної власності.

4.19. Судами констатовано, що 25.10.2017 Антонівська селищна рада прийняла рішення № 226 "Про розподіл земельної ділянки", відповідно до якого вирішено:

1. Надати згоду на розподіл земельної ділянки площею 0,5537 га (кадастровий номер :04:087:0006), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на дві окремі земельні ділянки площею 0,2017 га та площею 0,3520 га.

2. Антонівській селищній раді привести до відповідності документацію згідно з розподілом земельної ділянки.

4.20. 19.06.2019 ТОВ "Перспектива Про" повторно звернулось до Антонівської селищної ради із листом № 06/19/25 від 14.06.2019, в якому просило передати в оренду земельну ділянку загальною площею 0,5537 га для розміщення існуючої АЗС, що належить ТОВ "Перспектива Про", оскільки ТОВ "Пафіс" передало в якості внеску до статутного капіталу ТОВ "Перспектива Про" нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1.

4.21. Листом від 23.06.2020 виконавчий комітет Антонівської селищної ради м. Херсон повідомив ТОВ "Перспектива Про", що для розгляду питання щодо передачі в оренду земельної ділянки необхідно надати до селищної ради такі документи: витяг з державного земельного кадастру на земельну ділянку, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, план зовнішніх меж земельної ділянки, акт перенесення в натуру меж земельної ділянки. Після надання цих документів питання щодо передачі в оренду земельної ділянки буде розглянуто на пленарному засіданні Антонівської селищної ради.

4.22. Також судами констатовано, що в матеріалах цієї справи наявні листи Херсонської місцевої прокуратури № 83-114-19 від 17.02.2020 та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області № ПІ-18/0-182/0/63-19 від 09.12.2019, які адресовані ТОВ "Пафіс". Зміст цих листів свідчить, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16.08.2019 № 387-ДК, на підставі звернення ТОВ "Пафіс", проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в частині прийняття рішень Антонівською селищною радою щодо передачі у власність, надання в користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу), поділу земельних ділянкою з кадастровими номерами: :04:087:0006, :02:001:1208, які розташовані в адміністративно-територіальних межах Антонівської селищної ради міста Херсона за адресами: АДРЕСА_1.

4.23. В результаті проведеної перевірки встановлено, що на підставі рішення Антонівської селищної ради від 25.10.2017 № 226 "Про розподіл земельної ділянки" площею 0,5537 га за кадастровим номером :04:087:0006 на дві окремі земельні ділянки площею 0,2017 га та 0,3520 га Приватним підприємством "Рекреація" було розроблено Технічну документації щодо поділу земельної ділянки Антонівської селищної ради для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5537 га та сформовано дві окремі земельні ділянки за кадастровими номерами :02:001:1207 (площею 0,3520 га) та :02:001:1208 (площею 0,2017 га).

4.24. Згідно з Договором купівлі-продажу від 13.04.2018 Антонівською селищною радою м. Херсона земельну ділянку продано ОСОБА_1 .

4.25. За інформацією з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно 07.12.2017 державним реєстратором зареєстроване право комунальної власності Антонівської селищної ради м. Херсона на земельну ділянку площею 0, 2017 га на АДРЕСА_1, кадастровий номер: :02:001:1208 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

4.26. Водночас, за інформацією з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державним реєстратором 30.11.2017 відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна - автомайстерню на АДРЕСА_1, та зареєстроване право власності на цей об`єкт за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 14.09.1993, виданого виконавчим комітетом Антонівської селищної ради м. Херсона. Однак, за інформацією КП "Херсонське бюро технічної інвентаризації" Херсонської обласної ради, технічна та юридична документація на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відсутня.

4.27. 20.11.2019 Херсонською місцевою прокуратурою відповідно до статті 214 Кримінального процесуального кодексу України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000057 за частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України, за фактом державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 на підставі підробленого документа.

4.28. Викладені обставини стали підставою для звернення позивача із позовом у цій справі про визнання недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки".

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Нові технології", в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити; касаційне провадження за касаційною скаргою Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а касаційну скаргу Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, враховуючи таке.

5.2. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо касаційної скарги ПП "Нові технології "

5.3. Касаційну скаргу з посиланням на положення частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 689/26/17, від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.

5.4. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.5. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.6. Крім того, згідно з частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.7. Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, установив, що висновки щодо застосування норм права у справах, на які посилається ПП "Нові технології", та у цій справі зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

5.8. Верховний Суд установив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що, "укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Оскільки сторони не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність позивачки, під час нового розгляду справи необхідно з`ясувати дійсні наміри сторін щодо такого розміру. Для цього необхідно встановити, який розмір земельної ділянки, призначений для розміщення і обслуговування будинку, є нормативно визначеним у місцевості, де він знаходиться, а також для визначення тієї частини земельної, яка необхідна для обслуговування будинку позивачки, слід з`ясувати, чи використовує відповідач відповідну земельну ділянку, яку саме її частину та для якої мети".

Однак Верховний Суд не може взяти до уваги посилання скаржника про те, що господарськими судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано зазначені висновки, оскільки у справі, на яку посилається скаржник, предметом позову було визнання за позивачем права власності на земельну ділянку та визнання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку недійсним. При цьому позовні вимоги у справі № 689/26/17 були обґрунтовані тим, що під час укладення договору дарування житлового будинку, дарувальник приховав від обдарованої ту обставину, що земельна ділянка для обслуговування зазначеного будинку була ним приватизована у 2000 році, про що видано державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку та на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Крім того, у договорі дарування вказано, що будинок розташований на землі Соколівської сільської ради. Водночас відповідач постійно здійснює земельні роботи на згаданій земельній ділянці.

Отже відмінність предметів позовів, установлених фактичних обставин справ, відмінність підстав позову та змісту позовних вимог у цій справі та справі № 689/26/17, свідчить про неподібність правовідносин у цих справах.

5.9. Верховний Суд установив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що "якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України). Наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил. Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній."

Проте Верховний Суд не може взяти до уваги посилання скаржника про те, що господарськими судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано зазначені висновки, оскільки у справі, на яку посилається скаржник, предметом позову було визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 01.11.2012 № 394/8678 "Про передачу ТОВ "Будтехнології" земельної ділянки для будівництва житлового комплексу з вбудованими і прибудованими соціально-побутовими приміщеннями та паркінгом на вул. Онуфрія Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва"; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 1,5940 га на вул. Онуфрія Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва (кадастровий номер :79:364:0014), укладеного Київською міською радою та ТОВ "Будтехнології", зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С. Г. в реєстрі за № 201 від 22.07.2013 та Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 25.07.2013 за № МЗК-1-00012; визнання відсутнім у ТОВ "Будтехнології" права користування земельною ділянкою площею 1,5940 га на вул. Онуфрія Трутенка, 3 у Голосіївському районі м. Києва (кадастровий номер :79:364:0014). Водночас позовні вимоги у справі № 910/18560/16 були обґрунтовані доводами про те, що Київська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення № 394/8678, вийшла за межі наданих їй повноважень та передала в оренду ТОВ "Будтехнології" земельну ділянку, яка відноситься до земель оборони та є державною власністю, без зміни її цільового призначення, а також за відсутності відмови землекористувача - Київського квартирно-експлуатаційного управління від права користування спірною земельною ділянкою. При цьому, під час розгляду справи господарськими судами було установлено, що спірна земельна ділянка до моменту передачі її в оренду ТОВ "Будтехнології" належала до земель оборони, і докази відмови від права користування, як і передачі її в добровільному порядку до земель комунальної власності, відповідачі не надали.

Отже відмінність установлених фактичних обставин справ, відмінність підстав позову та змісту позовних вимог у цій справі та справі № 910/18560/16, свідчить про неподібність правовідносин.

5.10. Верховний Суд установив, що у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц (за позовом про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири) викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що "преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта".

В контексті неведених висновків, скаржник доводить, що господарськими судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень, з порушенням норм процесуального права визнано, що обставини, які встановлені у справі № 923/876/19, не мають обов`язкового значення при розгляді цієї справи. Проте зазначені доводи скаржника спростовуються змістом оскаржуваної постанови в цій справі, а саме в оскаржуваній постанові надано оцінку справі № 923/876/19 і зазначено судом про те, що відмова у задоволенні позову ТОВ "Пафіс" про визнання недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки" зумовлена відчуженням майна, розташованого на земельній ділянці, щодо якого прийняте спірне рішення, і жодним чином не спростовує обставин, з яких виходить суд при розгляді цього спору. Наведеним спростовуються зазначені доводи скаржника. Крім того, зміст оскаржуваної постанови не суперечить висновку, на який посилається скаржник. Колегія суддів також зазначає, що предмет позову у справі № 753/11000/14-ц та справі, що розглядається, є різними, що свідчить про неподібність правовідносин у цих справах.

5.11. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.12. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а їх застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.13. Ураховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Нові технології" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 і рішення Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 у справі 923/771/20, оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Щодо касаційної скарги Антонівської селищної ради

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.14. Касаційну скаргу із посиланням на положення частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16, постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 07.06.2016 у справі № 21-1391а16.

5.15. Верховний Суд, проаналізувавши судові рішення, висновки щодо застосування норм права в яких, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваних судових рішень у цій справі, установив, що висновки щодо застосування норм права у справах, на які посилається Антонівська селищна рада м. Херсона, та у цій справі зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

5.16. Верховний Суд установив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16 викладено висновок, на який посилається скаржник, про те, що "отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття".

Однак Верховний Суд не може взяти до уваги посилання скаржника про те, що господарськими судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано зазначені висновки, оскільки позовні вимоги у справі № 826/5735/16 були обґрунтовані тим, що позивач виконав установлені законодавством умови для реалізації права на погодження місця розташування земельної ділянки та одержання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо її відведення, однак відповідач незаконно відмовив позивачу у наданні такого дозволу, не зазначивши для цього правових підстав, перелік яких є вичерпним.

Отже відмінність установлених фактичних обставин справ, відмінність підстав позову та змісту позовних вимог у цій справі та справі № 826/5735/16, свідчать про неподібність правовідносин.

5.17. Верховний Суд не може також взяти до уваги посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 07.06.2016 у справі № 21-1341а16 (у касаційній скарзі помилково зазначено № 21-1391а16), постанову Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-358а13) з огляду на таке.

Верховний Суд вважає необгрунтованими посилання скаржника про те, що господарськими судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень не враховано зазначені висновки, оскільки у справі № 21-358а13 предметом позовних вимог було визнання незаконною бездіяльності Київради щодо залишення без розгляду її заяви (клопотання) про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), зобов`язання розглянути заяву (клопотання) в порядку, встановленому чинним законодавством, а позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до чинного законодавства Київрада повинна розглянути клопотання у місячний строк і надати відповідь про його задоволення або обґрунтовану відмову, при цьому такий обов`язок не пов`язується із будь-якими іншими обставинами, як-то отримання відомостей від органів земельних ресурсів. У справі № 21-1341а16 предметом позову були вимоги прокурора Нововодолазького району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства у Харківській області до Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області про визнання незаконним та скасування розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації від 18.12.2012 № 779 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства». Позовні вимоги обгрунтовані відсутністю підстав для отримання земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

З викладеного вбачається, що судові рішення у зазначених справах ухвалені за інших предмета і підстав заявлених позовних вимог, ніж у справі, що розглядається, тобто зазначені справи і справа, судові рішення в якій переглядаються, є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. Крім того, зміст оскаржуваної постанови не суперечить висновкам, на які посилається скаржник. Наведеним спростовуються доводи скаржника про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі № 21-358а13, від 07.06.2016 у справі № 21-1341а16.

5.18. Ураховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою Антонівської селищної ради м. Херсона на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 і рішення Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 у справі 923/771/20 в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.19. На думку Антонівської селищної ради м. Херсона, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача, а також суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги висновки, які викладені у рішенні Господарського суду Херсонської області від 21.02.2020 у справі № 923/876/19.

5.20. Перевіривши такі доводи скаржника, Верховний Суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки зміст оскаржуваного рішення господарського суду першої інстанції свідчить про те, що судом, під час розгляду справи, враховано відзив Антонівської селищної ради м. Херсона на позовну заяву ТОВ "Перспектива Про", який наявний у матеріалах цієї справи. Крім того, протокол судового засідання Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 свідчить про те, що представник Антонівської селищної ради м. Херсона була присутня у судовому засіданні і надавала відповіді та пояснення. Доводи скаржника про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги висновки, які викладені у рішенні Господарського суду Херсонської області від 21.02.2020 у справі № 923/876/19, спростовуються змістом оскаржуваної постанови в цій справі, а саме в оскаржуваній постанові надано оцінку обставинам справи № 923/876/19 і зазначено судом про те, що відмова у задоволенні позову ТОВ "Пафіс" про визнання недійсним рішення Антонівської селищної ради м. Херсона № 226 від 25.10.2017 "Про розподіл земельної ділянки" зумовлена відчуженням майна, розташованого на земельній ділянці, щодо якого прийняте спірне рішення, і жодним чином не спростовує обставин, з яких виходить суд при розгляді цього спору.

5.21. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

5.22. При цьому Верховний Суд зазначає, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.23. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а касаційну скаргу Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

6.3. Згідно із статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

6.4. Пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

6.5. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

6.6. За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

6.7. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційних скаргах, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду, Верховного Суду України, та про належність оцінки доводам відповідача, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Нові технології", в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно закрити; касаційне провадження за касаційною скаргою Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, слід закрити, а касаційну скаргу Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

7. Розподіл судових витрат

7.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 296, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Нові технології в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційне провадження за касаційною скаргою Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

3. Касаційну скаргу Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона в частині підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.11.2020 та рішення Господарського суду Херсонської області від 24.09.2020 у справі № 923/771/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак