ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Справа№ 920/901/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційні скарги Сумського національного аграрного університету та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі № 920/901/20 (суддя Заєць С. В., повне рішення складено 10.11.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Сумського національного аграрного університету

про стягнення 21 375,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Сумської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача борг на підставі Договору №9661/19-ТЕ(Т)-29 від 27.12.2018 року у загальній сумі 21 375 грн 51 коп. у тому числі: 4 278 грн 24 коп. пені, 838 грн 87 коп. 3% річних, 16 258 грн 40 коп. збитків та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що платежі відповідачем здійснювались з порушення останнім строку виконання зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі № 920/901/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Сумського національного аграрного університету на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 2139 грн. 12 коп. пені, 838 грн. 87 коп. три процента річних, 16258 грн. 40 коп. збитків та 2102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 2139 грн. 12 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Сумський національний аграрний університет подав до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 в частині стягнення з Сумського національного аграрного університету на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 16258 грн. 40 коп. збитків та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 16258 грн. 40 коп. збитків з Сумського національного аграрного університету.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволено частково, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення місцевого господарського суду має бути скасоване.

Крім того, скаржник зазначає, що у договорі встановлено досудовий порядок врегулювання спору, який позивачем не дотримано, адже відповідачу надсилались акт-претензія та лист щодо перерахунку по акту претензії без розрахунків збитків. Таблиці, з вихідними даними, які зазначені у документах не є тим розрахунком, з якого вбачається, яким чином і на підставі чого позивачем нараховано збитки.

Також, скаржник вважає, що закріплення пп.1 п.1 розділом ІV у постанові НКРЄКП не звільняє заявника від тягару доказування понесених збитків, що передбачено як Цивільним кодексом України так і Господарським Кодексом України. Проте, АТ «НАК Нафтогаз» України» жодних доказів понесення збитків за недовикористання замовленого об`єму природного газу відповідачем у березні 2019 року суду не надано.

У свою чергу, неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором від 27.12.2018 №9661/19-ТЕ(Т)-29 спричинене не його зловживанням, а об`єктивними обставинами, що унеможливлюють своєчасну оплату за поставлений природний газ, тому на думку скаржника-1, заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідачів збитків є необґрунтованими.

Таким чином, відповідач вважає недоведеним стягнення понесених збитків за неналежне виконання грошового зобов`язання з Сумського національного аграрного університету.

04.12.2020 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2020 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В. В., Яковлєв М. Л.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №920/901/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 07.12.2020 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарського суду Сумської області надіслати матеріали справи №920/901/20 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

14.12.2020 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 17.12.2020 по 31.12.2020, а з 04.01.2021 по 06.01.2021 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

21.01.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі №920/901/20 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 задоволено та поновлено Сумському національному аграрному університету пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20.

Вирішено розгляд апеляційної скарги Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (скаржник-2) подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 2139,12 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення пені в розмірі 2139,12 грн. задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з`ясувано обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Крім того, позивач зазначає, що уклавши Договір постачання природного газу сторони досягли усіх істотних умов договору та відповідно взяли на себе зобов`язання визначені договором.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58 988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49 209 тис. грн..

Торгова кредиторська заборгованість у 2017 році становила 8 137 тис. грн., відстрочені податкові зобов`язання складають 67 304 тис. грн.

Розмір короткострокових позик складає 44 579 тис. грн., довгострокових 14 736 тис. грн.

На думку позивача, наведені дані свідчать про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у т.ч. - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювальних сезонів 2017/2018, 2018/2019 та 2019/2020 років.

Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду.

Позивач вважає, що збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки.

Отже, позивач зазначає, що виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, відсутні.

Також у апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

14.12.2020 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М. Л.

Головуючий суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 17.12.2020 по 31.12.2020 та з 04.01.2021 по 06.01.2021 перебував у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

18.01.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі № 920/901/20 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 задоволено.

Поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20.

Вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Об`єднано апеляційні скарги Сумського національного аграрного університету та Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 в одне апеляційне провадження.

Зупинино дію рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 до закінчення її перегляду в апеляційному порядку.

05.02.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 2 139,12 грн без задоволення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.12.2018 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник, позивач) та Сумським Національним Аграрним університетом (Споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу № 9661/19-ТЕ-29 (а.с. 15-23).

У відповідності до предмету укладеного між сторонами договору, Постачальник зобов`язався поставити Споживачу природний газ за кодом ДК 021:20-6 газове паливо, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1. договору Постачальник передає Покупцю у період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року природний газ в обсязі 472 тис.куб.м.

Пунктом 4.2 договору Сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладання становить 6235 грн. 51 коп., крім того податок на додану вартість - 20%. Всього до сплати разом з податком на додану вартість - 7482 грн. 61 коп.

Відповідно до п. 4.3. договору, загальна вартість цього Договору становить 2943159 грн.93 коп., крім того ПДВ -588631,99 грн., разом з ПДВ 3531791 грн 92 коп.

Сторонами в розділі 2 пункту 3.1 договору погоджено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

Позивачем на виконання умов договору було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 3 228 260 грн 70 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за період з січня 2019 року по квітень 2019 року (а.с. 26-29).

У відповідності до п. 5.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100- відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем постачання газу.

Відповідач сплатив основний борг за спожитий природний газ, що підтверджується довідками про операції та сальдо (а.с. 30-31) та не заперечується позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 21375 грн 51 коп., з яких: 4278 грн. 24 коп. пеня, 838 грн. 87 коп. три відсотка річних та 16258 грн. 40 коп. збитків, нарахованих на суму заборгованості по проданому відповідачу природному газу за договором.

В обґрунтування позовних вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та пені, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» посилалась на те, що платежі відповідачем здійснювались з порушення останнім строку виконання зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті рішення, виходячи з наступного.

На підставі ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, згідно вимог ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що Постачальник передає Споживачу газ у його загальному потоці у разі передачі:

Природного газу власного видобутку у пунктах приймання - передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання передачі газу після підписання актів приймання передачі. Після переходу права власності на газ Покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Сторонами у п. 5.1. договору передбачили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказані пункти договору узгоджується з вимогами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Разом з тим, акт приймання-передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого за минулий місяць природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу. Обов`язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на Споживачу. Враховуючи, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається Постачальником по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем. Окрім того, визначений договором обсяг газу відповідно до п. 5.1 договору має бути 100% оплачений відповідачем протягом місяця поставки.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що оплата за поставлений газ здійснена з порушенням умов договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність у вигляді сплати річних наступає у випадку прострочення оплати переданого товару.

Позивач вимагав застосування до відповідача відповідальності згідно зі ст. 625 ЦК України за несвоєчасну оплату поставленого газу

Відповідач мав необхідні відомості для оплати газу протягом місяця поставки, як визначено умовами договору.

До матеріалів справи позивачем додано розрахунок трьох процентів річних, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу (а.с.13-14).

Дослідженням розрахунку встановлено, що нарахування трьох процентів річних проведено позивачем окремо за зобов`язаннями.

З огляду на порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого договором, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про задоволення вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача 838 грн 87 коп. 3% річних.

З матеріалів справи слідує, що 19.03.2019 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, де сторони визначили, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3,абз. третій підп.2) п. 6.4 Договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019, а пункти 3.2.1, 3.4.1,3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4. Договору з 01 березня 2019 втрачають чинність.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне. Пунктом 3.13. Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7. Договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу.

Згідно з п. 2.1 договору Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 107,000 тис.куб.м.

Актом приймання - передачі від 30 квітня 2019 року сторони погодили розмір переданого природного газу в обсязі 33,225 тис.куб.м. Отже, відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі меншому на 73,775 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами пунктом 2.1 договору.

Отже позивач нарахував відповідачу розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору, який розрахований на підставі пункту 3.13 та пункту 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил, в сумі 16 258 грн. 40 коп.

Суд апеляційної інстанції перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми збитків, зазначає, що останній є арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства, а тому з огляду на порушення відповідачем умов договору, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 16 258 грн. 40 коп. збитків.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до договору постачання позивачем відповідачу природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити фактично отриманий газ за умовами договору.

Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу) згідно ст. 610 ЦК України є порушенням зобов`язання з боку відповідача.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати за одержаний газ виконав у повному обсязі та оплатив позивачу вартість поставленого у спірному періоді природного газу за актами приймання-передачі, проте з порушенням строків щомісячних оплат.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч.1 ст. 548, ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Статтею 549 ЦК Українив становлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено п. 7.2 договору, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Частиною 1 статті 624 ЦК України визначено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

У відповідності до ч. 2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 ст. 229, ч.1 ст. 230 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до ч.6 ст. 231 та ч. 2 ст. 343 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором; платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи те, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми пені.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вірного розрахунки суми пені, який здійснений позивачем, а тому вимоги про стягнення з відповідача 4 278 грн. 24 коп. пені є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про те, що у договорі встановлено досудовий порядок врегулювання спору, який позивачем не дотримано, адже відповідачу надсилались акт-претензія та лист щодо перерахунку по акту претензії без розрахунків збитків. Таблиці, з вихідними даними, які зазначені у документах не є тим розрахунком, з якого вбачається, яким чином і на підставі чого позивачем нараховано збитки не спростовує ст. 4 ГПК України, відповідно до якої, право звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може біти позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява № 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість звернення та оскарження судових рішень у судах.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Так, з тексту статті 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємними елементом права на справедливий суд, хоча саме поняття «доступ до суду» у цій статті не вживається.

У 1975 році, під час вирішення справи «Golder проти Сполученого Королівства» (№ 4451/70, рішення від 21 лютого 1975 року) ЄСПЛ вперше дійшов висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була б безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні за наслідками розгляду цієї справи ЄСПЛ закріпив правило про те, що частина перша статті 6 Конвенції містить у собі невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Колегія суддів зазначає, що зміст права доступу до суду, окрім забезпечення можливості безпосереднього звернення до суду та розгляду і вирішення справи у суді, розуміється ще й в аспекті дотримання додаткових гарантій, пов`язаних з реалізацією цього права.

Довід відповідача про те, що закріплення пп.1 п.1 розділом ІV у постанові НКРЄКП не звільняє заявника від тягару доказування понесених збитків, що передбачено як Цивільним кодексом України так і Господарським Кодексом України. Проте, АТ «НАК Нафтогаз» України» жодних доказів понесення збитків за недовикористання замовленого об`єму природного газу відповідачем у березні 2019 року суду не надано спростовується п.2.1., п. 3.13 та п. 5.7 договору.

Так, відповідно до п.3.13 Договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п. 5.7. Договору. При ньому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу.

Відповідно до пункту 2.1. договору Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 107,000 тис.куб.м.

Так, колегією суддів встановлено, що Актом приймання - передачі від 30 квітня 2019 року сторони погодили розмір переданого природного газу в обсязі 33,225 тис.куб.м. Отже, відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі меншому на 73,775 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами пунктом 2.1 договору.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач правомірно нарахував відповідачу розмір збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору, який розрахований на підставі пункту 3.13 та пункту 5.7 договору та пункту 1 Розділу VI Правил, в сумі 16258 грн. 40 коп.

Довід позивача про те, що відповідно до консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року торгова дебіторська заборгованість (основним видом діяльності підприємства є продаж газу) становила 58 988 тис. грн., має тенденцію до зростання - у 2016 році становила 49 209 тис. грн. відхиляється колегією суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, на які він посилається, а саме консолідованого звіту про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року щодо наявності торгової дебіторської заборгованості.

Щодо зменшення розміру належної до стягнення сум пені на 50%, а саме на 2139 грн. 12 коп. місцевим господарським судом вірно зазначив наступне.

Як закріплено п. 1 ст.233 ГК України, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. При цьому, суд має врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення за клопотанням відповідача суми пені, що заявлена до стягнення позивачем, суд виходить із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Основна заборгованість за договором була повністю погашена відповідачем до звернення позивача в суд із даним позовом. Природний газ, що постачається за договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Також колегія суддів зазначає, що основна заборгованість постійно погашалась відповідачем і виникала лише у певні періоди через несвоєчасний розподіл коштів, які надійшли на його рахунок зі спеціальним режимом використання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції

врахувавши баланс інтересів позивача та відповідача, правомірно прийшов до висновку про зменшення розміру належної до стягнення сум пені на 50%, а саме на 2139 грн. 12 коп.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі №920/901/20 про стягнення 21375,51 грн. є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду 25.01.2021 дія оскаржуваного рішення була зупинена з огляду на приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, і за наслідками апеляційного розгляду оскаржуване рішення залишено в силі, а тому його дія підлягає поновленню.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв`язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 126, 129, 269, 270, 275, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Сумського національного аграрного університету на рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі № 920/901/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 09.11.2020 у справі № 920/901/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити за апелянтами.

4. Матеріали справи № 920/901/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв