ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Справа№ 910/14113/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/14113/20 (суддя Борисенко І.І., повний текст складено - 09.12.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення 336 164,77 грн., з яких - 318 917,63 грн. основного боргу, 2 767,95 грн. 3% річних, 1 862,82 грн. інфляційних втрат, 12 616,37 грн. пені.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу №3209473ПВ від 30.01.2020 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за спожиті обсяги електроенергії у період з лютого по серпень 2020 року.

Разом з тим, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, клопотань позивача про часткову оплату відповідачем боргу, місцевий суд вказав, що має місце нова ціна позову - 134 664,77 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/14113/20 позов задоволено повністю; стягнуто з Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» 117 417,63 грн. основного боргу, 2 767,95 грн. 3% річних, 1 862,82 грн. інфляційних втрат, 12 616,37 грн. пені, 4 262,47 грн. судового збору.

Суд встановив, що після подання позову відповідач здійснив часткову оплату спожитої електричної енергії за спірний період у розмірі 201 500 грн. Однак, враховуючи відсутність доказів повної оплати відповідачем одержаної електричної енергії, суд дійшов висновку про доведеність наявності непогашеного боргу у розмірі 117 417,63 грн., сума якого підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, беручи до уваги встановлені судом обставини порушення відповідачем строків оплати вартості електроенергії в період з лютого по серпень 2020 року, згідно вірного розрахунку позивача, суд також визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення.

Як зазначає апелянт, він ще до прийняття оскаржуваного рішення здійснив оплату боргу у повному обсязі, на підтвердження чого на адресу суду було надіслано платіжні доручення разом з клопотанням про їх долучення. Утім, за доводами апелянта, суд наведеного не врахував, що потягло за собою винесення незаконного рішення та проведення неправильного розрахунку штрафних санкцій, що на його думку, свідчить про поверхневий, без встановлення фактичних обставин, розгляд справи судом першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 у справі №910/14113/20 відкрито апеляційне провадження у справі; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Крім того, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

Вказана ухвала була отримана позивачем - 05.02.2021, відповідачем - 09.02.2021, а його представником - 10.02.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

В свою чергу, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Від відповідача надійшли заперечення на відзив.

З огляду на те, що предметом розгляду у справі №910/14113/20 є вимога про стягнення 134 664,77 грн. (з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, клопотань позивача про часткову оплату відповідачем боргу, місцевий суд вказав, що має місце нова ціна позову - 134 664,77 грн.), вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (постачальник) та Дочірнім підприємством «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №3209473ПВ від 30.01.2020, шляхом підписання відповідачем заявки-приєднання до умов публічного договору приєднання на виконання вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою безперервного електрозабезпечення об`єктів споживача.

За умовами п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 3.1 договору датою початку постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, якщо інша дата не визначена комерційною пропозицією, але в будь якому випадку не раніше строку початку дії договору.

Споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

У пункті 5.7 договору сторони погодили, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Пунктом 5.1 додатку №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу Індивідуальна комерційна пропозиція визначено, що оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється наступними етапами:

- 100% вартості прогнозованих (заявлених) обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді оплачується не пізніше, ніж за 6 календарних днів до дати початку розрахункового періоду;

- остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 5 робочий день після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 5.8 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, або не допустив представників постачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

Цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати подання споживачем заяви-приєднання, якщо інше не встановлено комерційною пропозицією. Умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної споживачем у заяві-приєднанні та сплати рахунку постачальника (п. 13.1 договору).

Як зазначає позивач, ним у відповідності до умов укладеного договору в період з лютого по серпень 2020 року були надані відповідачу послуги постачання електричної енергії на загальну суму 962 618,66 грн., що підтверджується актами прийняття-передавання товарної продукції.

На підставі отриманих даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії позивачем, за допомогою Інтернет-сервісу, було сформовано рахунки №№3209473/3/2/1 від 01.03.2020, 3209473/3/1 від 01.04.2020, 3209473/4/1 від 01.05.2020, 3209473/5/1 від 01.06.2020, 3209473/6/1 від 01.07.2020, 3209473/7/1 від 01.08.2020, 3209473/8/1 від 01.09.2020.

Однак, відповідач частково розрахувався за поставлену електричну енергію, сплативши 643 701,03 грн. (неповністю сплачено нарахування за розрахунковий період «червень 2020 р.» та взагалі не оплачено рахунки за липень - серпень 2020 року), внаслідок чого утворився борг у розмірі 318 917,63 грн.

Крім того, враховуючи порушення відповідачем строків оплати спожитої електроенергії протягом лютого - серпня 2020 року, позивачем також нараховано 2 767,95 грн. 3% річних, 1 862,82 грн. інфляційних втрат та 12 616,37 грн. пені.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, з урахуванням здійснених після подачі позову часткових оплат відповідача загалом у сумі 201 500 грн., дійшов висновку про задоволення позову з присудженням до стягнення з відповідача непогашеної суми боргу у розмірі 117 417,63 грн., а також 2 767,95 грн. 3% річних, 1 862,82 грн. інфляційних втрат, 12 616,37 грн. пені.

Колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини за договором про постачання електричної енергії №3209473ПВ від 30.01.2020, згідно умов якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі.

Судом встановлено, що у відповідності до умов укладеного договору, протягом лютого - серпня 2020 року позивач поставив відповідачу активну електроенергію вартістю 962 618,66 грн., на підтвердження чого було складено акти приймання-передавання товарної продукції №№3209473/1 від 29.02.2020, 3209473/3/1 від 31.03.2020, 3209473/4/1 від 30.04.2020, 3209473/5/1 від 31.05.2020, 3209473/6/1 від 30.06.2020, 3209473/7/1 від 31.07.2020, 3209473/8/1 від 31.08.2020.

На підставі отриманих даних про спожиті відповідачем обсяги електроенергії позивачем, з метою здійснення розрахунків виставлено рахунки на оплату №№3209473/3/2/1 від 01.03.2020, 3209473/3/1 від 01.04.2020, 3209473/4/1 від 01.05.2020, 3209473/5/1 від 01.06.2020, 3209473/6/1 від 01.07.2020, 3209473/7/1 від 01.08.2020, 3209473/8/1 від 01.09.2020.

Отже, загальна вартість поставленої відповідачу електричної енергії в період з лютого по серпень 2020 року складає 962 618,66 грн.

З урахуванням змісту п. 5.7 договору та розділу 5 Індивідуальної комерційної пропозиції постачальника електричної енергії ТОВ «Київські енергетичні послуги» ІКП №1 «Аванс-Б» (додаток №2 до договору), відповідач повинен був здійснювати оплати в строк не більше 5 робочих днів після закінчення кожного календарного місяця.

Позивач у позові вказував, що відповідач за спожиту електричну енергію у період з лютого по серпень 2020 року розрахувався частково, сплативши суму у розмірі 643 701,03 грн. (неповністю сплачено нарахування за розрахунковий період «червень 2020 р.» та взагалі не оплачено рахунки за липень - серпень 2020 року), внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 318 917,63 грн.

Разом з тим, як вірно встановив суд першої інстанції, беручи до уваги пояснення сторін, в ході розгляду справи відповідачем було сплачено ще 201 500 грн., що підтверджується наявними у справі довідками позивача про надходження коштів від Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та платіжними дорученнями №402 від 14.09.2020 (платіж проведено банком 17.09.2020), №423 від 18.09.2020, №437 від 24.09.2020, №441 від 25.09.2020, №447 від 28.09.2020, №458 від 29.09.2020, №490 від 06.10.2020, №554 від 20.10.2020, №563 від 26.10.2020, №602 від 27.10.2020, №612 від 28.10.2020, №629 від 29.10.2020. При цьому, слід зазначити, що подана відповідачем квитанція №145 від 14.09.2020 на суму 10 000 грн. була врахована позивачем при зверненні з позовом (згідно доданої до позову довідки ТОВ «Київські енергетичні послуги» про надходження коштів від відповідача такі кошти зараховано 15.09.2020).

Відтак, за спожиту у спірному періоді електроенергію, відповідач загалом сплатив 845 201,03 грн.

Враховуючи відсутність у справі на момент винесення оскаржуваного судового рішення доказів погашення решти боргу у розмірі 117 417,63 грн., що свідчить про порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині здійснення ним повної оплати спожитої електроенергії, суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 117 417,63 грн. основного боргу.

Натомість апелянт зазначає про відсутність у нього боргу, у зв`язку проведенням оплати у повному обсязі ще до прийняття оскаржуваного рішення, на підтвердження чого, ним було надіслано на адресу суду платіжні доручення, разом з клопотанням про їх долучення.

Як стверджує апелянт, неврахування судом наведених обставин потягло за собою винесення незаконного рішення.

Колегія суддів розглянувши вказані доводи вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду.

Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 2 вказаної статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, від відповідача до місцевого суду дійсно надходило клопотання про приєднання до справи платіжних доручень про оплату заборгованості на користь ТОВ «Київські енергетичні послуги».

Згідно відмітки на конверті, в якому надійшло вказане клопотання, останнє надіслано відповідачем 21.12.2020, тобто вже після прийняття господарським судом рішення у даній справі.

При цьому, відповідач до винесення рішення не звертався до суду з клопотанням про встановлення йому додаткового строку для подання доказів, так само як і не повідомляв суд про здійснення ним відповідних оплат.

Отже, виходячи з викладеного, місцевий суд під час вирішення спору по суті не міг врахувати клопотання відповідача з долученими до нього доказами про оплату, оскільки таке клопотання надійшло до суду вже після прийняття оскаржуваного рішення від 09.12.2020.

Колегія суддів зазначає, що зволікання відповідача у поданні до суду першої інстанції доказів оплати заборгованості не повинно мати наслідком скасування обґрунтованого рішення місцевого господарського суду.

За наведених обставин, колегією суддів відхиляються посилання скаржника на неврахування судом доказів повної оплати боргу, надісланих разом з клопотанням 21.12.2020.

Також, апеляційним судом не приймаються до розгляду додані до скарги копії платіжних доручень, оскільки відповідачем жодним чином не доведено об`єктивної неможливості (непереборних перешкод) для своєчасного подання до місцевого господарського суду таких доказів одразу після здійснення оплати.

Проте суд звертає увагу апелянта на можливість вирішення питання щодо суми заборгованості на стадії виконання судового рішення.

Окрім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу підтвердив, що на даний час основний борг за позовний період відповідачем повністю погашений.

Стосовно вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1 додатку №2 до договору у разі, якщо споживач порушив терміни оплати, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення, за кожен день прострочення, враховуючи день фактичної оплати, до дати повної оплати.

У відповідності до розрахунку позивача, ним нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 12 616,37 грн. за період з 10.03.2020 по 15.09.2020, 2 767,95 грн. 3% річних за період з 10.03.2020 по 15.09.2020 та 1 862,82 грн. інфляційних втрат за період з лютого по червень 2020 року.

З огляду на встановлений судом факт порушення відповідачем строків оплати поставленої електричної енергії за договором №3209473ПВ від 30.01.2020, згідно вірного розрахунку позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача 2 767,95 грн. 3% річних, 1 862,82 грн. інфляційних втрат та 12 616,37 грн. пені.

При цьому, оскільки період нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат передує проведеній відповідачем частковій оплаті, яка була здійснена останнім вже після подачі позову у даній справі, позивач правомірно здійснив нарахування на суми несвоєчасно оплаченого боргу, без врахування відповідних оплат, чим спростовуються доводи скаржника про протилежне.

З огляду на те, що скаржником не надано суду мотивів та доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій «Жовтень» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів Профспілок України «Укрпрофоздоровниця» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 у справі №910/14113/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.03.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко