ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2021 р. м. Київ

Справа № 911/3023/20

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Дробко В.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вагма" про стягнення 1 083 726,26грн, за участю представників від:

позивача - Здоренко В.Є. (довіреність б/н від 17.04.2020);

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - ТОВ "Порше Лізинг Україна") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вагма" (далі - ТОВ "ТД "Вагма") про стягнення 1 083 726,26грн, з яких: 86 528,92грн - лізингові платежі з липня 2019 року по жовтень 2019 року; 186 538,47грн - плата за фактичне користування об`єктом лізингу; 3365,88грн - втрати від інфляції, нараховані за період з 16.09.2019 по 06.10.2020; 7245,75грн - 3% річних за період з 16.09.2019 по 06.10.2020; 87 594,10грн - компенсація понесених витрат; 712 453,14грн - упущена вигода.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення ТОВ "ТД "Вагма" зобов`язань за договором №00018421 від 12.06.2019 про фінансовий лізинг в частині оплати сплати лізингових платежів у встановлений договором строк (а.с.1-9).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.10.2020 відкрито провадження у даній справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання на 14:00 25.11.2020, а також встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов (а.с.82-83).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем - 29.10.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №960 (а.с.85); поштове відправлення №290, у якому відповідачу направлено копію відповідної ухвали, повернуто з довідкою відділення поштового зв`язку м. Бровари від 11.11.2020, у якій причиною повернення вказано: "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.86-89).

В силу п.п.3,5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Оскільки копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена за адресою відповідача, яка відповідає зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.98), однак, за такою адресою відповідач відсутній, така ухвала вважається врученою відповідачу, враховуючи положення наведеної норми.

Ухвалою від 25.11.2020 підготовче судове засідання відкладено на 14:00 16.12.2020, а також зобов`язано позивача надати для огляду в судовому засіданні під час розгляду справи по суті оригінали доказів, копії яких долучені до позовної заяви (а.с.93-94).

В судове засідання 16.12.2020 представники сторін не з`явились; відповідач про причини неявки представника суд не повідомив.

При цьому, копія ухвали від 25.11.2020 отримана відповідачем - 05.12.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №905 (а.с.97).

16.12.2020 від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання за відсутності його представника (а.с.99)

Ухвалою від 16.12.2020 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 15.01.2021; зобов`язано позивача виконати вимоги суду, викладені у п.2 резолютивної частини ухвали від 25.11.2020 (а.с.102-103).

Копія ухвали від 16.12.2020 отримана позивачем 19.12.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №652 (а.с.105); поштове відправлення №539, у якому відповідачу направлено копію відповідної ухвали, повернуто з довідкою відділення поштового зв`язку м. Бровари від 27.12.2020, у якій причиною повернення вказано: "за закінченням терміну зберігання" (а.с.106-109).

15.01.2021 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу засідання, про відкладення розгляду справи на 14:30 10.02.2021 (а.с.114-115).

16.01.2021 судом постановлено окрему ухвалу щодо недоліків у діяльності Київської обласної дирекції АТ «Укрпошта» в особі структурного підрозділу (а.с.118-120)

10.02.2021 судом постановлено ухвалу, що занесена до протоколу засідання, якою в судовому засіданні оголошено перерву до 12:00 19.02.2021 (а.с.127-128).

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані у справі докази судом встановлені наступні обставини.

12.06.2019 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та ТОВ "ТД "Вагма" (лізимнгоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг №00018421 (а.с.19-21, далі - договір).

За умовами відповідного договору об`єктом лізингу є транспортний засіб MAN TGX 18.440 4*2 BLS, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 на відповідних умовах:

- вартість об`єкта лізингу - 1 957 335,33грн;

- авансовий платіж - 0,00грн;

- обсяг фінансування - 1 957 335,33грн;

- кількість лізингових платежів - 48;

- строк лізингу (місяців) - 48;

- лізинговий платіж - 62 179,49грн, якщо інший не встановлено графіком;

- сплата лізингового платежу до 15 числа відповідно до графіку;

- адміністративний платіж - 48933,38грн;

- процентна ставка - 18,99 (змінювана відповідно до п. 6.4. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу).

Договором визначено, що проценти, комісії, інші платежі підлягають сплаті у відповідності до Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів/ Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Договором передбачено, що платежі мають бути сплачені у гривнях відповідно до п.п.6.3, 6.4.1, 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу.

Першочерговий платіж, який визначений договором у розмірі 111 112,87грн з ПДВ, підлягає сплаті протягом 3 робочих днів з дати укладення договору із обов`язковим зазначенням призначення платежу, та складається з: авансовий платіж, відшкодування частини вартості об`єкта лізингу за договором №00018421 - 0,00грн; адміністративний платіж - 48 933,38 грн; реєстраційний платіж - 0,00грн; перший лізинговий платіж (відшкодування частини вартості об`єкта лізингу - 27 539,40грн; проценти - 30 974,83грн; комісії - 3665,26грн).

Умовами договору сторонами погоджено, що лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодавцем.

Підписавши відповідний договір відповідач (лізингоодерджувач) вказав, що ознайомлений з умовами договору, Загальними комерційними умовами внутрішнього фінансового лізингу, рахунками для лізингових платежів, графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (Планом відшкодування), попереджений про можливість зміни процентної ставки та порядком її зміни, ознайомлений з формами договору.

Окрім того, до відповідно договору сторонами погоджено та підписано додатки- Графік покриття та виплати лізингових платежів (План відшкодування) (а.с.22-27), Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови) (а.с.28-40).

Відповідно до зазначеного Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування): перший лізинговий платіж підлягав сплаті відповідачем 12.06.2019, а останній - 15.05.2023; загальна сума лізингових платежів - 3 033 548,74грн (з ПДВ).

Згідно з п. 3.1 Умов, предметом лізингу за цим Контрактом є транспортний засіб, зазначений у контракті (надалі - "об`єкт лізингу"); об`єкт лізингу обраний відповідно до специфікації лізингоодержувачем та повною мірою відповідає вимогам лізингоодержувача; лізингоодержувач на власний розсуд здійснив вибір дилера-продавця, у якого позивач придбав/зобов`язується придбати об`єкт лізингу.

Як визначено п.3.2 Умов, позивач придбаває об`єкт лізингу (отримує право власності на об`єкт лізингу) та передає лізингооддержувачу його на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та контракту.

Відповідно до п. 3.3 Умов лізингоодержувач користується об`єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного законодавства та забезпечує експлуатацію об`єкту лізингу відповідно до вказаного контракту.

В силу п.3.4 Умов після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об`єкт лізингу у позивача за купівельною ціною, що буде визначено позивачем з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за вказаним контрактом.

Як передбачено п. 4.1 Умов, позивач зберігатиме за собою право власності на об`єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об`єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли позивач матиме право припинити цей контракт/відмовитися від нього та вимагати повернення об`єкта лізингу, як зазначено в цьому контракті).

Пунктом 5.1 Умов передбачено, що об`єкт лізингу буде доставлений та переданий позивачу або належним чином уповноваженою особою (Дилером-продавцем) безпосередньо позивачем лізингоодержувачу відповідно до умов контракту.

Пунктом 5.4 Умов визначено, що лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об`єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та позивачем акту приймання-передачі (надалі - "акт приймання-передачі"); будь-які дефекти об`єкта лізингу фіксуються в такому акті; якщо з боку лізингоодержувача немає заперечень в акті приймання-передачі, об`єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий лізингоодержувачем в ідеальному стані та відповідно до вимог останнього.

Згідно з п. 6.1 Умов для експлуатації об`єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця здійснюватиме на користь позивача лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід`ємну частину цього контракт; кожний лізинговий платіж включає: частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об`єкта лізингу); проценти (винагорода позивача за отримання та використання лізингоодержувачем об`єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов`язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов`язані з контрактом. Поряд з цим, наступні витрати та послуги з адміністрування та обслуговування контракту не включаються до лізингових платежів: будь-які податки, що можуть застосовуватися до контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому; інші витрати та платіжні зобов`язання, пов`язані з виконанням контракту.

Пунктом 6.3 Умов передбачено, що: лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь позивача, відображають справедливу вартість об`єкта лізингу; розмір лізингових платежів та інших платежів, що підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця, визначається в українських гривнях на день укладення контракту та зазначається у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування). При цьому діють положення щодо порядку зміни розміру лізингових платежів відповідно до умов контракту.

Пунктом 6.5 Умов передбачено, що лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, яка вказана у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування); лізингові платежі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків визначених контрактом.

Відповідно до п. 6.18. Умов визначено, що податок на додану вартість буде включено до суми всіх платежів, виплат, нарахувань, вартості послуг та будь-яких інших видів платежів, які підлягають сплаті або можуть стягуватись у примусовому порядку за цим контрактом за умови, якщо цього вимагає чинне законодавство України, за поточною ставкою на дату виставлення відповідного рахунка; сторони погодились, що у випадку припинення контракту/відмови від контракту за ініціативою позивача відповідно до п.12 Контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об`єктом лізингу.

Як визначено п.п. 8.2.1, 8.2.3 Умов, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем відповідно до контракту. Також, відповідним пунктом Умов визначено, що позивач надає лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції, що передбачено вказаним пунктом, підлягають сплаті лізингоодержувачем упродовж 10 робочих днів після надіслання відповідної вимоги, не зважаючи на можливе припинення контракту позивачем.

Згідно з положеннями п.п. 8.3.1 - 8.3.2 Умов, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж 10 робочих днів, позивач має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати в письмовій формі, а якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, позивач надсилає в такий же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. Поряд з цим, згаданим пунктом Умов визначено, що якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, позивач має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку на підставі п. 12.6.1 контракту. Сторони погодились, що невиконання зобов`язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов`язання за цим контрактом. При цьому, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу і прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право припинити контракт/відмовитися від контракту і витребувати об`єкт лізингу від лізингоодержувача, у тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Як визначено п.п.12.1, 12.2 Умов, строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування); строк лізингу починається з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем об`єкта лізингу (п. 5.4).

Відповідно до п. 12.3 Умов, контракт: набирає чинності з моменту його підписання сторонами, а у випадку його нотаріального посвідчення - з моменту такого посвідчення, та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань; достроково припиняється, зокрема, в односторонньому порядку у випадках, передбачених вказаним контрактом та законом.

Так, згідно з п. 12.6.1 Умов позивач має право в односторонньому порядку припинити контракт/відмовитися від контракту та право на повернення об`єкта лізингу, якщо лізингоодержувач не сплатив один наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково і строк невиконання зобов`язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

В силу п. 12.9 Умов, у разі дострокового закінчення строку лізингу/припинення контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об`єкт лізингу, як передбачено п. 4.2, а також якщо позивач вимагає повернення об`єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов`язаний повернути об`єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана ним, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту; в цей же строк лізингоодержувач сплачує позивачу будь-яку різницю між вартістю об`єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що була фактично отримана позивачем в результаті продажу об`єкта лізингу або, якщо об`єкт лізингу залишився у власності позивача, ринковою вартістю об`єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. При цьому, у відповідному пункті Умов вказано, що сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою позивача та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства; зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, у тому числі після закінчення строку лізингу/припинення контракту.

У випадку, передбаченому п. 12.6 загальних комерційних умов, контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони (п. 12.13 Умов).

Згідно з п. 13.1 Умов лізингоодержувач зобов`язаний у строки, встановлені позивачем, повернути об`єкт лізингу позивачу в усіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, припинення контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об`єкт лізингу відповідно до умов контракту. Умовами визначено, що якщо лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об`єкта лізингу, позивач має право вилучити (повернути) об`єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у порядку, визначеному законодавством України.

В силу п.16.1 усі збори, податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що пов`язані з контрактом і можуть виникати протягом строку дії контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем.

20.06.2019 позивачем та відповідачем підписано акт прийому-передачі, з якого вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт лізингу, визначений умовами укладеного між ними договору (а.с.41).

У п.6 відповідного акту визначено, що лізингоодержувач підтверджує, що отримав об`єкт лізингу - транспортний засіб, два ключі від зазначеного транспортного засобу та всі документи, що необхідні для експлуатації транспортного засобу, у тому числі свідоцтво про державну реєстрацію та державний номерний знак зазначеного транспортного засобу.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач стверджував, що у період дії договору відповідач лише частково виконав взяті на себе зобов`язання з оплати сплаті лізингових та інших платежів. Так, відповідно до зведеної облікової виписки з рахунку відповідача за відповідний період сплачено 213 906,72грн (а.с.66).

Так, за твердженнями позивача неоплаченими є: лізинговий платіж за вересень 2019 року в частині 24 349,43грн, а також лізинговий платіж за жовтень 2019 року у розмірі 62 179,49грн.

На оплату відповідних лізингових платежів позивачем 02.09.2019 та 01.10.2019 відповідачу виставлені рахунки (а.с.43-44).

18.10.2019 позивач направив відповідачу вимогу № 00018421 від 16.10.2019 про сплату заборгованості за договором, повернення об`єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору, у якій вимагав протягом трьох днів з дня отримання вимоги погасити борг у розмірі 173 207,36грн, у т.ч. штрафні санкції, повідомив про відмову від договору фінансового лізингу № 00018421 від 12.06.2019 та вимагав повернути об`єкт лізингу протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання вимоги (а.с.50-51).

Вказана вимога направлена рекомендованим листом №690 з описом вкладення, який отриманий відповідачем 04.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.52-53).

27.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2757, про повернення відповідачем позивачу об`єкту лізингу - автомобіля MAN TGX 18.440 4*2 BLS, 2018 року випуску, білого кольору, шасі № НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_3 , вартістю 1 844 535,17грн, який був переданий в користування ТОВ «ТД «Вагма» на умовах договору про фінансовий лізинг №000128421 від 12.06.2019 за несплачені лізингові платежі та штрафну санкції у період з 16.08.2019 по 16.10.2019, розмір яких станом на 16.10.2019 складав 173207,36грн (а.с.54).

Постановою від 03.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкрито виконавче провадження ВП № 60944506 з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.55-56).

Як вбачається з акту приватного виконавця від 27.01.2020 у виконавчому провадженні ВП № 60944506, відповідний виконавчий напис фактично виконано - об`єкт лізингу повернуто позивачу - ТОВ "Порше Лізинг Україна (а.с.57-58).

За період знаходження об`єкту лізингу у відповідача у період з листопада 2019 року по січень 2020 року позивачем відповідачу виставлено рахунки за користування об`єктом лізингу на суму 186538,47грн (а.с.47-49), а також сплатиінших витрат на загальну суму 87 594,10грн (а.с.64-65).

22.05.2020 між позивачем (продавець) та ТОВ "МАН Трак енд Бас Юкрейн" (покупець) укладено договір купівлі-продажу №01/05-2020 (а.с.59-61, далі - договір купівлі-продажу), за умовами якого позивач зобов`язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити відповідно до умов договору 3 вантажних автомобіль МАN (п. 1.1 договору).

У відповідності до п. 3.1 вказаного договору купівлі-продажу, кількість товару та його вартість визначається в додатках до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Як вбачається з додатку №1 до договору купівлі-продажу (а.с.62), одним з об`єктів купівлі-продажу є автомобіль, що був об`єктом лізингу за вищевказаним договором фінансового лізингу, який укладено між позивачем та відповідачем; вартість такого автомобіля узгоджена сторонами договору купівлі-продажу у розмірі 1 185 299,09грн.

Актом приймання-передачі від 28.05.2020 такий автомобіль переданий позивачем ТОВ "МАН Трак енд Бас Юкрейн" (а.с.63).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов`язань за договором фінансового лізингу в частині сплати лізингових платежів за вересень-жовтень 2019 року, наявність у відповідача обов`язку здійснити оплату за користування об`єктом лізингу з моменту припинення дії договору внаслідок односторонньої відмови позивача від договору до повернення об`єкта лізингу відповідачу, компенсувати витрати лізингоодержувача, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством України за порушення взятих на себе зобов`язань, відшкодування заподіяних порушенням збитків.

Заявлені вимоги є частково обгрунтованими з наступних підстав.

Укладений сторонами договір фінансового лізингу є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із передачею майна у фінансовий лізинг, окрім загальних норм здійснюється і спеціальними нормами, які регулюють відносини лізингу.

Як визначено ч.7 ст.292 ГК України, правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до ГК України та інших законів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу; за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 вказаної норми до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

В силу п.3 ч.2 ст.11 Закону, одним із обов`язків лізингоодержувача є своєчасна сплата лізингових платежів.

Оскільки відповідач не надав доказів сплати у повному обсязі лізингових платежів за вересень (частково) -жовтень 2019 року, він є таким, що допустив порушення відповідного зобов`язання.

Як визначено ч.2 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Отже, оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та не сплатив відповідні лізингові платежі і прострочення становить 30 днів, позивач, керуючись відповідною нормою та п.п.8.3.2, 12.6.1 Умов, правомірно в односторонньому порядку відмовився від договору та вимагав повернення об`єкта лізингу.

Поряд з цим, враховуючи положення п.6.18 Умов, враховуючи факт припинення договору за односторонньою відмовою позивача від договору внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, за умовами договору лізингові платежі, які, як вбачається з договору, включають в себе не лише проценти та комісії, а й відшкодування частини вартості об`єкта лізингу, вважають платою за користування об`єктом лізингу. Таким чином, уклавши відповідний договір та погодившись з Умовами, сторони фактично узгодили, що при припинені дії відповідного договору позивачем в односторонньому порядку внаслідок порушення зобов`язання відповідачем, лізинговий платіж вважається платою за користування об`єктом лізингу, отже, частина лізингового платежу, яка відшкодовує частину вартості об`єкта лізингу фактично стала платою за користування і не підлягає поверненню.

Відповідачем під час розгляду справи не надано доказів сплати лізингових платежів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 86 528,92грн основного боргу з оплати лізингових платежів за вересень 2019 року (частково) та жовтень 2019 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 186 538,47грн плати за користування об`єктом лізингу за період з моменту припинення дії договору до повернення об`єкту лізингу.

Плата за користування об`єктом лізингу за відповідний період у розмірі 186 538,47грн обрахована позивачем за три місяці такого користування -листопад-грудень 2019 року та січень 2020 року (62179,49*3).

Поряд з цим, суд частково не погоджується із здійсненими позивачем нарахуваннями з огляду на наступне.

Так, як вбачається з Плану відшкодування, який є додатком до договору, лізингові платежі вносяться відповідачем фактично авансом - у перший місяць - 12.06.2019 (день укладення договору), а у подальші місяці - до 15 числа поточного місяця.

Отже, користування відповідачем об`єктом лізингу за місяць, за який згідно Плану відшкодування, що є додатком до договору, відповідач мав розрахуватись 15.01.2020 становило не цілий місяць а лише 11 днів, враховуючи, що об`єкт лізингу за актом, складеним під час виконання виконавчого напису нотаріуса, переданий позивачу 27.01.2020.

Відповідно плата за користування таким об`єктом лізингу мала б вираховуватись позивачем відповідно до кількості днів фактичного користування. Так, враховуючи, що лізинговий платіж, який після припинення дії договору є платою за користування об`єктом лізингу, погоджений сторонами в розмірі 62 179,49грн за місяць, плата за користування за період з 15.01.2020 по 26.01.2021 становить 22063,69грн (62179,49/31*11).

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення плати за фактичне користування об`єктом лізингу обґрунтованими лише в частині 146 422,67грн, а у задоволенні вимог в частині стягнення 40115,80грн суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3365,88грн - втрат від інфляції, які нараховані за період з 16.09.2019 по 06.10.2020, а також 7245,75грн - 3% річних за період з 16.09.2019 по 06.10.2020.

При цьому такі нарахування здійснені позивачем як на борг з оплати лізингових платежів до припинення договору, так і на плату за користування до повернення об`єкту лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду, з урахуванням того, що плата за користування об`єктом лізингу за січень 2020 року становить меншу суму, ніж заявлено позивачем, за заявлений позивачем період, враховуючи фактичний борг відповідача, розмір втрат від інфляції становить - 2966,55грн, а 3% річних - 6374,38грн. Отже, відповідні вимоги підлягають задоволенню у вказаному розмірі, а у задоволенні позову в частині стягнення 399,33грн - втрат від інфляції, 871,37грн - 3% річних суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 87 594,10грн - компенсації понесених витрат, 712 453,14грн - збитків у вигляді упущеної вигоди.

В обґрунтування вимог про компенсацію витрат у розмірі 87 594,10грн позивач посилається на те, що такі витрати він поніс у зв`язку з оплатою юридичних послуг по вчиненню виконавчого напису, а також послуг із супроводження вилучення автомобіля.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем таких витрат, а рахунки від 08.01.2020, 30.01.2020, які виставлені позивачем відповідачу (а.с.64-65), не є доказами, які підтверджують фактичне понесення таких витрат, у зв`язку з чим суд вважає факт їх понесення у заявленому розмірі та пов`язаність таких витрат з поверненням об`єкту лізингу недоведеними.

Отже, у задоволенні вимог про стягнення 87 594,10грн в рахунок компенсації понесених витрат суд відмовляє.

Згідно з ч.1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Як визначено ч.2 відповідної норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України унормовано, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Поряд з цим, для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: протиправна поведінка - порушення зобов`язання; факт заподіяння збитків; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.

У даній справі судом встановлено факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, отже, встановлено протиправність поведінки відповідача.

Пунктом 12.9 Умов передбачена оплата позивачу у разі припинення договору достроково відповідно до п.12 будь-якої різницю між вартістю об`єкту лізингу (сумою, грошових коштів, що фактично отримана позивачем в результаті продажу об`єкта лізингу) та лізинговими платежами, що залишились несплаченими відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишились несплаченими відповідно лізингоодержувачем за контрактом. Умовам встановлено, що сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою позивача та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства; зобов`язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Разом з тим, відповідне формулювання щодо відшкодування «будь-якої різниці» в Умовах не сприяє визначенню дійсної волі відповідача щодо розміру різниці між платежами за договором, які лишились не сплаченими, та вартістю об`єкта лізингу, яку відповідач погодився відшкодувати. Воля сторін договору на настання наслідків, визначених таким договором, має бути чітким та відповідати внутрішній волі сторони.

Так, в силу ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З умов договору неможливо визначити, що відповідач погодився на відшкодування позивачу упущеної вигоди саме у заявленому позивачем розмірі - 712 453,14грн.

Окрім того, у даній справі не доведено, що продаж здійснювався позивачем на конкурентних засадах і визначена у вищевказаному договорі купівлі- продажу ціна об`єкта лізингу є максимально можливою ринковою вартістю, за якою він міг відчужити відповідний об`єкт та ним здійснені всі можливі дії для отримання максимальної вигоди.

Між тим, ч.4 ст.623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення 712453,14грн упущеної вигоди такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати на оплату позову судовим збором підлягають, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача - пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 3634,39грн.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом позивач у орієнтовному розрахунку зазначив, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги становить 13800грн.

Проте, під час розгляду справи позивач не надав доказів понесення ним таких витрат, а також не заявив про те, що такі докази будуть надані після ухвалення судом рішення у даній справі.

Так, відповідно до ч.3 ст.126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідного розрахунку позивач не надав до прийняття рішення у справі та не повідомив про намір подати докази у строк, визначений ч.8 ст.129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Вагма" (ідентифікаційний код 40476287; 07400, Київська обл. м. Бровари, вул. Лісова, 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (ідентифікаційний код 35571472; 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-В) 86 528,92грн - основного боргу з оплати лізингових платежів, 146422,67грн - плати за фактичне користування об`єктом лізингу, 2966,55грн - втрат від інфляції, 6374,38грн - 3% річних, 3634,39грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення 40115,80грн плати за фактичне користування об`єктом лізингу, 399,33грн втрат від інфляції, 871,37грн - 3% річних, 87 594,10грн - компенсації понесених витрат, 712 453,14грн - збитків у вигляді упущеної вигоди

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.03.2021.

Суддя А.Р. Ейвазова