ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6729/20

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІРУМ" з грошовими вимогами в загальній сумі 69 513 939,38 грн

до боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, )

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Карпенко К.С.

Представники:

від заявника: Волова О.В. довіреність №08/01-19-1 від 08.01.2019

від боржника: Сидоренко Р.В. довіреність б/н від 25.03.2020

від кредитора ТОВ "Приват-Агро-Альянс": Целік В.В. довіреність б/н від 10.03.2021

від кредитора ТОВ "ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД ІМЕНІ ПОСМІТНОГО": Целік В.В. довіреність б/н від 10.03.2021

від кредитора ПрАТ "НАСІННЕВЕ": Целік В.В. Ордер Серія ДП №2420/006 від 16.03.2021

від кредитора ТОВ "Лада Фінанс": Таламанчук О.С. Ордер Серія ДП №1135/00032 від 28.12.2020

від кредитора ТОВ "ПРИВАТОФИС": Таламанчук О.С. довіреність б/н від 13.11.2020

від кредитора ТОВ "ПРИВАТ-АГРО-ЛЬВІВ": Таламанчук О.С. довіреність б/н від 01.12.2020

від кредитора АТ КБ "ПриватБанк": Іванова С.О. довіреність №4470-К-Н-О від 08.10.2020

від кредитора ТОВ "Братське- Агро": Тур Є.А. Ордер Серія АЕ №1054357 від 03.02.2021

від ТОВ "ЗАХІД-АГРО-ЛЬВІВ": Тур Є.А. Ордер Серія АЕ №1054361 від 03.02.2021

від ТОВ "Розквітне-Агро": Тур Є.А. Ордер серія АЕ №1058090 від 03.02.2021

від ТОВ "Цукорпром": Демченко С.В. ордер серія АЕ №1057321 від 21.02.2021

від ТОВ з ІІ "Новофарм": Демченко С.В. довіреність б/н від 07.12.2020

від кредитора ТОВ "Колодязнянське": Демченко С.В. довіреність б/н від 01.12.2020

від кредитора ТОВ "Логістік Х": Волова О.В. Ордер серія АЕ №1058030 від 26.02.2021

арбітражний керуючий: Чичва О.С., посвідчення №448 від 19.03.2013

від арбітражного керуючого: Попов Д.О. довіреність б/н від 01.01.2020

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ).

Ухвалою суду від 21.12.2020 прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГОССТРАХ" про відкриття провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) до розгляду в підготовчому засіданні, яке відбудеться 04.01.2021 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 26.01.2021 відкрито провадження за заявою Приватного акціонерне товариства Страхова компанія "ІНГОССТРАХ у справі №904/6729/20 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ). Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНГОССТРАХ в сумі 21 020,00 грн (судовий збір), 45 000,00 грн (авансування винагороди арбітражному керуючому -1 черга задоволення, 45 193 363,79 грн (основний борг) - 4 черга задоволення вимог кредиторів. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 15.07.2021. Призначено розпорядником майна боржника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, )- Чичву Олега Сергійовича (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги,42Ц, офіс 83), який діє на підставі свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №448 від 19.03.2013. Призначено попереднє засідання суду на 16.03.2021 о 11:30

На виконання ухвали суду від 26.01.2021, господарський суд 27.01.2021 опублікував оголошення на веб-сайті Судової влади України в мережі Інтернет за №65816 від 27.01.2021 про відкриття провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ).

19.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "БІРУМ" подана заява вих.№18/02/01 від 18.02.2021 про визнання грошових вимог до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) в загальній сумі 69 513 939,40 грн, з яких: 8 999 999,85 грн - основний борг, 2 021 729,27 грн - інфляційні збитки, 58 487 670,26 грн - відсотки річних, 4 540,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами.

Ухвалою суду від 24.02.2021 прийнято до розгляду заяву ТОВ БІРУМ грошовими вимогами до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) в загальній сумі в загальній сумі 69 513 939,40 грн, з яких: 8 999 999,85 грн - основний борг, 2 021 729,27 грн - інфляційні збитки, 58 487 670,26 грн - відсотки річних, 4 540,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами в попередньому засіданні на 16.03.2021 о 11:30 год.

В матеріалах справи містяться повідомлення Вих. № 02-26/045 від 09 березня 2021 року розпорядника майна Чичви О.С. та боржника вих. №15/03-001 від 15.03.2021 про розгляд грошових вимог ТОВ БІРУМ, в яких розпорядник майна та боржник визнали грошові вимоги в повному обсязі.

Представник АТ КБ " ПриватБанк" заперечує проти визнання грошових вимог в сумі 58 487 670,26 грн - 200 % річних, просив суд застосувати висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Представники кредиторів Волова О.В., Демченко С.В. заперечили щодо наявності підстав для застосування вищевказаних правових висновків, надали усні пояснення, а саме, зазначили, що представником Банку не обґрунтовано підстави для зменшення відсотків, не проаналізовано ступінь виконання боржником основного зобов`язання, не досліджено майновий стан сторін зобов`язання. Крім того, представники Волова О.В. та Демченко С.В. наголошували на тому, що зменшення належних до сплати санкцій, виходячи з аналізу ст.233 Господарського кодексу України можливе лише в справах позовного провадження, в не при розгляді грошових вимог в процедурі банкрутства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників кредитора, боржника, розпорядника майна, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «БІРУМ» (Сторона 1) та СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» (Сторона 2) було укладено Договір № 01-09/2016 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 01.09.2016 (Надалі - Договір), за умовами якого Сторона 1 в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується надати Стороні 2 поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а Сторона 2 зобов`язується прийняти поворотну безвідсоткову фінансову допомогу та повернути Стороні 1 у визначений цим Договором строк.

Розмір фінансової допомоги за Договором становить 34 615 588,00 грн.

Фінансова допомога надається Стороною 1 строком погашення до 31.08.2017.

Відповідно до умов Договору, Сторони дійшли згоди, що строк позовної давності щодо зобов`язань сторін за цим Договором, додатковими угодами до Договору, в тому числі у випадку нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, становить п`ятнадцять років.

На виконання умов Договору ТОВ «БІРУМ» 02.09.2016 здійснило переказ 34 615 588,00 грн. на поточний рахунок СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» (Платіжне доручення № 1591 від 02.09.2016).

В свою чергу, СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» здійснювало часткове повернення сум фінансової допомоги наступними платежами:

- 28.10.2016 - 1 115 588,15 грн. (Платіжне доручення № 8100 від 28.10.2016);

- 01.12.2016 - 6 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № 8543 від 01.12.2016);

- 10.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 10.10.2017);

- 11.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 11.10.2017);

- 12.10.2017 - 500 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 12.10.2017);

- 17.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 17.10.2017);

- 18.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 18.10.2017);

- 19.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 19.10.2017);

- 20.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 20.10.2017);

- 23.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 23.10.2017);

- 24.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 24.10.2017);

- 26.10.2017 - 2 000 000,00 грн. (Платіжне доручення № від 26.10.2017).

Таким чином, розмір невиконаних грошових зобов`язань СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» за Договором становить 8 999 999,85 грн.

Умовами Договору встановлено, що при простроченні Стороною 2 виконання грошового зобов`язання перед Стороною 1 на строк більше 3 (трьох) календарних днів, розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 200 % річних.

Відповідно до наданого кредитором розрахунку було встановлено наступні розміри заборгованості:

Основна сума заборгованості за договором: 8 999 999,85 грн.

Інфляційне збільшення: 2 021 729,27 грн.

Відсотки річних: 58 487 670,26 грн.

Таким чином, сума кредиторських вимог ТОВ «БІРУМ» до СТОВ «ІМЕНІ МІЧУРІНА» за Договором становить 69 509 399,38 грн.

Перевіривши здійснений кредитором розрахунок інфляційних витрат та відсотків річних, суд дійшов висновку, що він здійснений арифметично та методологічно вірно.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства (ч. 1, ст. 180 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В той же час, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1ст. 509 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виконання сторонами зобов`язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

Статтею 527 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Положення ст. 525 Цивільного кодексу України передбачають недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання, зокрема визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України зафіксовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права.

Завданням господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 10 та 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ТОВ «БІРУМ» за подання Заяви з грошовими вимогами до боржника понесло витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 540,00 грн.

Вимоги ТОВ БІРУМ, є конкурсними, оскільки заборгованість виникла до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Суд критично оцінює заперечення представника АТ КБ ПриватБанк щодо визнання грошових вимог в частині нарахованих відсотків в річних в іншому розмірі, ніж встановлено ст.625 Цивільного кодексу України та необхідністю застосування висновків, викладентх у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з того, що представником Банку не обґрунтовано підстави для зменшення відсотків, не проаналізовано ступінь виконання боржником основного зобов`язання, не досліджено майновий стан сторін зобов`язання , в також враховуючи такі підстави.

По-перше, частиною першою статті 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Отже, законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

Таким чином, за своєю правовою природою такий предмет спору щодо розміру грошових вимог до боржника не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

До того ж, як неодноразово вказував Верховний Суд, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справах про банкрутство (висновок про застосування норм права, котрий викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15 ).

До того ж, слід звернути увагу, що в справі №902/417/18, що перебувала на розгляді Великої Палати Верховного суду, мали місце інші обставини, ніж в заявлених грошових вимогах, а саме: встановлені обставини щодо сплати відповідачем в повному обсязі суми основної заборгованості (частково до, частково після відкриття провадження у справи), тобто врахований передбачений ст. 233 Господарського кодексу України ступінь виконання зобов`язання боржником.

По-друге, має місце непослідовна позиція представника АТ КБ ПриватБанк в запереченнях щодо визнання грошових вимог в частині нарахованих відсотків в річних в підвищенному розмірі інших кредиторів.

Заперечення представника АТ КБ ПриватБанк були висловлені щодо не всіх вимог кредиторів, які містять нарахування відсотків річних в іншому розмірі, ніж встановлено ст. 625 Цивільного кодексу України.

По-третє, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Приписи статті 625 ЦК України про три проценти річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуютьсяв разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в разі якщо в договорі не зазначено розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме статті 625 ЦК України. Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, стаття 625 ЦК України надає можливість кредитору боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, встановити інший, ніж три проценти річних, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами.

Отже, три процентирічних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Судом встановлено, що у відповідності до п.5.5 Договору №01-09/2016 від 01.09.2016, при простроченні Стороною 2 виконання грошового зобов`язання перед Стороною 1 на строк більше 3 (трьох) календарних днів, розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 200 % річних.

Указані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.

Підвищені проценти за статтею 625 ЦК України встановлені й узгоджені самими сторонами.

Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

З урахуванням наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що обумовлені сторонами в пункті 5.5. договору проценти річних не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, також не може бути відмовлено в їх стягненні тільки з тих підстав, що їх розмір або загальний розмір заборгованості є неспівмірним до суми основного боргу, оскільки їх стягнення не залежить від задоволення вимог про стягнення основного боргу, який до дня ухвалення судового рішення може бути виплачено.

При цьому необхідно керуватися тими мотивами, що сторони в договорі є рівними. У даному випадку обидві сторони є юридичними особами з однаковим правовим статусом. Між сторонами не існує правовідносин підпорядкування чи управління.

Також суд виходить з визнання боржником в повному обсязі нарахованих кредитором відсотків річних. Не доведено, що боржник є слабшою стороною. Крім того, не доведено зловживання кредитора при визначенні процентів за статтею 625 ЦК України під час укладення договору про надання поворотної фінансової допомоги.

Якщо рівні сторони при здійсненні господарської діяльності визначили проценти за статтею 625 ЦК України в договорі, то такі проценти можуть бути переглянуті лише і виключно у випадку або зловживання стороною, на користь якої вони сплачуються, своїм привілейованим становищем, або визнання в цій частині умов договору недійсними у разі, якщо чинився протиправний тиск на одну зі сторін, чи в інших, передбачених законом випадках, якщо одна зі сторін діяла незаконно чи недобросовісно, чи штучно створила умови для такого стягнення.

За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника

Згідно ч.1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За змістом частини 1 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

Станом на подання заяви, грошові вимоги, зазначені в ній залишаються повністю неоплаченими з боку Боржника, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.

З огляду на обґрунтованість вимог, викладених в заяві ТОВ БІРУМ,, яка подана до господарського суду в межах строку, визначеного приписами ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання його конкурсним кредитором з грошовими вимогами до боржника на суму

69 513 939,38 грн., яка підлягає погашенню у наступному порядку:

- 1 черга - 4 540,00 грн (судовий збір);

- 4 черга - 8 999 999,85 грн - основний борг, 2 021 729,27 грн - інфляційні збитки, 58 487 670,26 грн - відсотки річних.

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 91, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ БІРУМ () до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр. Праці, будинок 2Т, кімната 15, ) в сумі 4540,00 грн (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, 69 509 399,38 грн (основний борг, інфляційне збільшення, відсотки річних) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 16.03.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Дата підписання ухвали 21.03.2021.

Суддя А.Є. Соловйова