ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. Справа№ 910/13374/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Якимівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 (повний текст складено 14.12.2020)

у справі №910/13374/20 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Якимівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА"

про стягнення 197291,26 грн,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Фізична особа-підприємець Білоус Катерина Якимівна (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (далі - відповідач) про стягнення 197 291,26 грн, у тому числі: 125 032,26 грн неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням, 72259 грн збитків у зв`язку із невиконанням зобов`язання по проведенню поточного ремонту приміщення і не усунення погіршення стану речей.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2016 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди нежитлового приміщення зі строком дії (з врахуванням додаткових угод) до 30.09.2019. Однак після закінчення строку оренди відповідач ухилявся від повернення приміщення і повернув його лише 27.01.2020, у зв`язку із чим позивачем нарахована неустойка у розмірі подвійної орендної плати. При прийнятті майна з оренди позивачем було встановлено, що технічний стан переданих відповідачем приміщень був незадовільний, тому нею замовлено експертне дослідження, згідно висновку якого вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, складає 72259грн, також нею було сплачено 4800 грн за вказане експертне дослідження.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що в акті прийому-передачі №1 від 01.10.2016 відсутня інформація щодо детальних характеристик приміщення і після закінчення 31.12.2019 орендних правовідносин приміщення було повернуто орендодавцю в стані, не гіршому за той, що приймався в оренду, а всі недоліки, які були виявлені після трьох місяців з дня фактичного звільнення приміщення, відповідач вважає безпідставними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Якимівни неустойку у розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщення у сумі 125032,26 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 1875,48 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, фізична особа-підприємець Білоус Катерина Якимівна 04.01.2021 звернулась з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути з відповідача збитки у сумі 72259 грн, судовий збір в розмірі 2959,37 грн за подання позовної заяви та в розмірі 4400 грн за подання апеляційної скарги, компенсацію судових витрат на одержання висновків експертів у розмірі 4800 грн та в розмірі 3000 грн, а в частині стягнення неустойки в розмірі 125032,26 грн - рішення залишити без змін.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за умовами договору відповідач повинен був утримувати приміщення в справному стані та усувати несправності, які виникли з його вини, за власний рахунок. Відповідач повернув приміщення у незадовільному технічному стані, що свідчить про протиправність його поведінки; наявність збитків в розмірі 72259 грн підтверджується двома висновками експертизи, які є належними доказами на підтвердження завдання збитків, а інтенсивність роботи відповідача є загально відомою, чим підтверджується причинний зв`язок між збитками та протиправною поведінкою відповідача. При цьому, відповідачем не було доведено відсутності його вини у завданні збитків.

15 лютого 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

16 березня 2021 від позивача надійшов лист з повідомленням, що Господарським судом міста Києва 11.01.2021 було прийняте рішення у справі №910/13374/20, предметом розгляду якого був аналогічний позов фізичної особи-підприємця Білоуса Сергія Володимировича про стягнення неустойки і збитків.

Повноважні представники сторін у судове засідання не з`явились, що, відповідно до положень ч. 12 ст. 270 ГПК України, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 жовтня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Білоус Катериною Якимівною, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА", як орендарем, був укладений договір оренди нежитлового приміщення (далі - договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 295,8 кв.м, яке розташоване за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул.Залізнична, 14 (далі - приміщення) (а.с.14-19).

За умовами договору приміщення передається в оренду для розміщення офісу/відділення та зберігання вантажу та/або для здійснення іншої підприємницької діяльності, передбаченої Статутом орендаря; вартість приміщення становить 1890000,00 грн; стан приміщення та його характеристики додатково зазначаються в акті приймання-передачі приміщення (п.1.3, 1.4, 1.5 договору оренди).

Передача приміщення орендодавцем і його прийняття орендарем, а також повернення приміщення орендарем та прийняття його орендодавцем здійснюється згідно з актом приймання-передачі приміщення (п. 3.1 договору оренди).

Приміщення вважається фактично переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення (п.3.4 договору оренди).

Згідно із п.3.6 договору оренди, орендар повертає орендодавцю приміщення в день закінчення строку дії договору або дострокового припинення даного договору в стані не гіршому за той, що було зафіксовано в акті приймання-передачі приміщення, з урахуванням нормального зносу.

Відповідно до п.3.7 договору оренди приміщення вважається повернутим орендодавцеві з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення.

Витрати понесені орендарем на поточний ремонт приміщення є витратами орендаря. Відновлення приміщення відбувається у порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором (п.3.10, 3.11 договору оренди).

Пунктом 4.2 договору оренди (у редакції додаткової угоди №1 від 01.09.2018) передбачено, що з 01.11.2018 та до кінця дії договору орендар за користування приміщенням щомісячно сплачує орендодавцеві орендну плату в розмірі 17000,00 грн.

За змістом пункту 4.4 договору оренди, орендна плата розпочинає нараховуватися з дати підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення та оплачується орендарем по день фактичного повернення приміщення орендодавцеві згідно з актом приймання-передачі приміщення.

Орендар зобов`язаний підтримувати приміщення в справному стані (п.5.1.3 договору оренди).

Договір діє протягом одного року, а у випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна з сторін не виявила бажання припинити дію цього договору, він буде вважатися автоматично пролонгованим на тих самих умовах на наступні 11 місяців (п.7.1 договору оренди).

Згідно із п.7.2 договору оренди договір та оренда приміщення припиняється в останній день строку дії договору.

На виконання умов договору 01.10.2016 між сторонами підписаний акт приймання-передачі приміщення (а.с.20-21), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення.

У пункті 2 "Характеристики приміщення" заповнений лише підпункт 2.1 "Система електропостачання", у якому зазначено "лічильник Нік2303АРП1, щит 3 шт", у пункті 5 "Разом з приміщенням орендодавець передає …" зазначено "Бойлер - 1 шт., лічильник води 1 шт., змішувач 2 щт., унітаз - 1 шт. , піддон для душу - 1 шт, лейка душова 1 шт".

Інші розділи акту (щодо капітального стану, систем опалення, стелі, підлоги, фасаду, стану приміщень, ключі тощо) не заповнені та містять прочерки.

Додатковою угодою №1 від 01.09.2018 сторони вирішили продовжити строк дії договору до 01.09.2019 (а.с.22-23).

Додатковою угодою від 30.08.2019 до договору оренди сторони домовились продовжити строк дії договору на 1 (один) календарний місяць (а.с.24).

18.09.2019 позивач направив відповідачу повідомлення про звільнення з 01.10.2019 приміщення та повернення його орендодавцю за актом приймання-передачі. Відповідач отримав вказаний лист 24.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.25-26).

Оскільки відповідач після закінчення строку дії договору орендованого приміщення не повернув, 08.11.2019 та 28.11.2019 позивач повторно направив відповідачу листи з вимогою звільнити приміщення (а.с.27-30).

Позивач вказує, що 21.01.2020 відповідач направив позивачу акт приймання - передачі приміщення від 31.12.2019, згідно з яким орендар передав, а орендодавець прийняв орендоване нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Залізнична,14 (а.с.31).

27.01.2020 позивач підписала акт приймання - передачі приміщення від 31.12.2019 із застереженням про те, що відомості у пункті 2 акту щодо відсутності зауважень до технічного стану приміщення в орендодавця не відповідають дійсності і що детальні зауваження до технічного стану будуть надані додатково (а.с.32).

Оскільки відповідач після закінчення строку дії договору (після 30.09.2019 року) не повернув позивачу орендовані приміщення, позивачем здійснено нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням в сумі 125032,26 грн згідно наступного розрахунку: за жовтень 2019 - 34000 грн, за листопад 2019 - 34000 грн, за грудень 2019 - 34000 грн, за 21 день січня 2020 - 23.032,26 грн.

Крім цього, 18.01.2020 позивач подала судовому експерту Юрову Анатолію Никаноровичу заяву на проведення будівельно-технічного дослідження, у якому просила визначити вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщення (а.с.34-36).

На замовлення позивача судовим експертом Юровим Анатолієм Никаноровичем складений висновок експерта №04/20 від 18.02.2020 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження вартість ремонтно-будівельних робіт проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок механічного впливу та інтенсивної експлуатації досліджуваного об`єкту, відсутності відповідних вчасних поточних ремонтних робіт нежитлових приміщень площею 295,8 кв.м. за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Залізнична, 14, згідно наданого на дослідження дефектного акту складає 72259,00 грн (а.с.38-94).

За проведення вказаної експертизи позивач сплатила 4800 грн, що підтверджується квитанцією від 11.02.2020 (а.с.37).

21.03.2020 позивач направила відповідачу з претензією №2103/20-1 про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням в сумі 125032,26 грн та відшкодування збитків у сумі 72259 грн, у зв`язку з невиконанням зобов`язання по проведенню поточного ремонту приміщення і не усунення погіршення стану речей. До претензії позивач додала зауваження орендодавця до акту приймання-передачі приміщення від 31.12.2019 згідно з договором оренди (а.с.95-103).

У відповіді за вих.№476-20к від 09.04.2020 на претензію відповідач звернувся до позивача з вимогою документально підтвердити вартість пошкодженого майна (а.с.104).

Позивачем для підтвердження вартості пошкодженого майна направлені на адресу відповідача доповнення до претензії вих. № 2005/20-1 від 20.05.2020, до яких додано копії висновку експерта №04/20 від 18.02.2020 та квитанції про її оплату. Доповнення до претензії з додатками відповідач отримав 28.05.2020, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а.с.105-106), однак на неї не відповів.

Оскільки відповідач не здійснив відшкодування заявлених позивачем у претензії збитків та не сплатив нарахованої неустойки, позивач звернулась до суду із даним позовом про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщення у сумі 125032,26 грн, збитків у сумі 72259,00 грн, а також витрат по сплаті судового збору та витрат на оплату проведеної за її замовленням експертизи.

Також позивачем у процесі розгляду справи надано висновок експерта №19/20 від 02.11.2020 за результатами проведення будівельно-технічного експертизи, складений судовим експертом Юровим Анатолієм Никаноровичем, згідно із яким вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок експлуатації нежитлових приміщень площею 295,8 кв.м. за адресою: Житомирська обл., м. Бердичів, вул.Залізнична, 14, згідно наданого на дослідження дефектного акту та за результатами візуально-інструментального обстеження, станом на 31.01.2020 складає 72259,00 грн (а.с.136-176). За проведення вказаної експертизи позивач сплатила 3000 грн, що підтверджується квитанцією від 03.11.2020 (а.с.134).

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 125032,26 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 72259 грн збитків, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, яке було б підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати збитки, у зв`язку із чим відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог, а також у стягненні витрат позивача на оплату замовлених нею експертиз.

Позивач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 72259грн збитків, витрат на оплату експертиз та розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права в частині задоволених позовних вимог про стягнення 125032,26 грн неустойки, апеляційний господарський суд встановив, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору оренди (найму) приміщення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач після закінчення строку дії договору, за наявності заяви позивача про відсутність наміру продовжувати договір оренди на новий строк, не повертав об`єкт оренди за договором у період після закінчення строку дії договору, що, відповідно до положень статті 785 Цивільного кодексу України, є підставою для сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Розрахунок неустойки в сумі 125032,26 грн за період з 01.10.2019 по 21.01.2020 є арифметично правильним, здійснений у відповідності до вимог законодавства та умов договору, а тому ці вимоги обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Щодо розгляду позовних вимог про стягнення 72259 грн збитків у зв`язку із невиконанням зобов`язання по проведенню поточного ремонту приміщення і не усунення погіршення стану речей, то Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Права та обов`язки між позивачем та відповідачем у даній справі виникли на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.10.2016, який за своєю правовою природою є господарським договором оренди (найму) нерухомого майна.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним, отже, з огляду на встановлений ст.204 ЦК України принцип правомірності правочину, був обов`язковим для сторін та діяв, з врахуванням додаткових угод до нього, до 30.09.2019.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується зі статтею 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 ГК України встановлено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

У пункті 3.3 договору оренди встановлено, що орендар приймає приміщення в технічному стані та з характеристиками, зазначеними в акті приймання-передачі приміщення.

Зі змісту підписаного сторонами акту приймання-передачі приміщення від 01.10.2016 вбачається, що у пункті 2 "Характеристики приміщення" заповнений лише підпункт 2.1 "Система електропостачання", у якому зазначено "лічильник Нік2303АРП1, щит 3 шт", Інші пункти вказаного розділу, зокрема, "2.2 системи опалення, вентиляції та кондиціонування; 2.3 капітальні стіни, перегородки (опис матеріалів, покриття); 2.4 стеля (стан, матеріал поверхні, оздоблення); 2.5 підлога (стан, матеріал поверхні, оздоблення); 2.6 пожежна сигналізація, система пожежогасіння); 2.7 фасадні конструкції, двері", на заповнені.

У пункті 5 Акту "Разом з приміщенням орендодавець передає …" зазначено "Бойлер - 1 шт., лічильник води 1 шт., змішувач 2 шт., унітаз - 1 шт. , піддон для душу - 1 шт, лейка душова 1 шт".

Також не заповнений пункт 3 Акту "зауваження до стану приміщення та інші особливі умови", пункт 4 "орендодавець цим також передає, а орендар приймає ключі від усіх дверей у приміщенні в кількості ______ …."

Але у пункті 6 Акту зазначено, що сторони не мають жодних інших взаємних претензій у зв`язку з передачею приміщень.

Згідно з ч. 1 ст.776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами пунктів 3.10, 3.11 договору оренди встановлено, що витрати понесені орендарем на поточний ремонт приміщення є витратами орендаря. Відновлення приміщення відбувається у порядку, визначеному чинним законодавством України та цим договором.

Згідно з підпунктами 5.1.3, 5.1.4 договору оренди орендар зобов`язався підтримувати приміщення в справному стані, усувати несправності, наслідки аварій, які виникли з вини орендаря, за власний рахунок.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Частиною 4 ст. 285 ГК України передбачено, що орендар відшкодовує орендодавцю вартість орендованого майна лише у разі відчуження цього майна або його знищення чи псування з вини орендаря.

Згідно із п.3.6 договору оренди, орендар повертає орендодавцю приміщення в день закінчення строку дії договору або дострокового припинення даного договору в стані не гіршому за той, що було зафіксовано в акті приймання-передачі приміщення, з урахуванням нормального зносу.

У пункті 2 акту приймання-передачі приміщення від 31.12.2019 відповідачем вказано, що за результатами обстеження зауважень до технічного стану приміщення в орендодавця немає. Проте, вказаний акт позивачем підписаний 27.01.2020 із застереженням про те, що відомості у пункті 2 акту щодо відсутності зауважень до технічного стану приміщення в орендодавця не відповідають дійсності, а детальні зауваження до технічного стану будуть надані додатково окремим додатком.

Вказані зауваження до технічного стану були направлені відповідачу разом з претензією від 21.03.2020 і у них зазначені, зокрема, наступні недоліки: не проведено поточний ремонт стін (не пофарбовані раніше пофарбовані стіни); не відновлені пошкоджені розетки; не відновлені пошкоджені плити стельові); не відновлені пошкоджені світильники, які встановлені в підвісних стелях; не відновлене пошкоджене покриття підлоги; не відновлений пошкоджені замки; не відновлені пошкоджені дверні блоки; не відновлений пошкоджений змішувач для душа; не відновлений пошкоджений піддон душовий; не відновлені пошкоджені вимикачі; не відновлений пошкоджений умивальник.

За доводами позивача сума збитків у зв`язку з невиконанням зобов`язання по проведенню поточного ремонту приміщення і не усунення погіршення стану речей становить 72259,00 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підставою для відшкодування збитків відповідно до п. 1 ст. 611 ЦК України є порушення зобов`язання.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управне на сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує її інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідачем зобов`язання, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Крім цього, якщо позивач пред`являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності та розміру таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність пошкоджень, знищення майна, неодержаного прибутку тощо).

Проте, з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити стан приміщення на момент його передачі в оренду відповідачу, оскільки у акті приймання-передачі не заповнені розділи щодо характеристик приміщень (системи опаленні, стін, стелі, підлоги тощо). Зокрема, не вказано кількість, стан та місця розміщення електророзеток, стан стельових світильників, дверних блоків тощо, відсутні відомості, в порушення умов договору, про передачу ключів від приміщень та наявність замків у дверях, не зафіксовано стан та ступінь зносу на момент передачі в оренду дверних блоків, фарбованого покриття стін, стан та ступінь зносу стельових елементів, покриття підлоги. Крім того, договором не обумовлено, що поточний ремонт орендар має здійснити на момент повернення приміщення з оренди, обсяг цього ремонту. Матеріалами справи не підтверджується фотофіксація стану приміщення на момент передачі в оренду та повернення з оренди.

Отже, позивачем не доведено, що на момент передачі майна позивачем відповідачу приміщення було в належному стані і навпаки під час повернення майна в тому розумінні, який саме стан сторони договору оренди вважали належним при укладенні угоди; також позивачем не доведено, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача на момент повернення майна стан майна погіршився (порівняно із тим, що був на момент передачі).

Позивачем, на підтвердження факту завдання збитків, надані два висновки експерта Юрова А.Н. від 18.02.2020 №04/20 та від 02.11.2020 №19/20.

Однак, висновок від 18.02.2020 обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам ст. 101 ГПК України та не містить відомостей, що такий висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Висновок експерта від 02.11.2020 фактично дублює висновок від 18.02.2020, із зазначенням на другій сторінці висновку, що він підготовлений для подання до суду і про обізнаність експерта щодо кримінальної відповідальності за завідомо не правдивий висновок. При цьому, нового дослідження експерт не робив, зазначивши на дев`ятій сторінці, що натурне обстеження проводилось 31.01.2020 (тобто, під час підготовки першого висновку). Також експерт не встановив стану приміщень на момент їх передачі в оренду, обмежившись посиланням на те, що у акті відсутні посилання на наявність претензій.

Проте, як вірно встановив суд першої інстанції, вказаний висновок експерта сам по собі не може вважатись належним доказом на підтвердження розміру завданих позивачу збитків з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивачем або залученими ним на підставі відповідного договору іншими особами виконані роботи з відновлення орендованого нерухомого майна, які відображені у доданій до цього висновку кошторисній документації.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції, що за вказаних обставин позивачем не доведено як наявності протиправної поведінки відповідача, наслідком чого стало пошкодження нежитлових приміщень, так і не доведено реальності заданих позивачеві збитків, отже, не доведено повного складу цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги про стягнення збитків задоволенню не підлягають.

Крім цього, позивач просив покласти на відповідача витрати на оплату проведення експертизи у сумі 4800,00 грн, однак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у розподілі цих витрат, оскільки судом було відхилено висновок експерта №04/20 від 18.02.2020, а тому витрати понесені позивачем на його оплату не можуть бути розподілені в порядку ст. 129 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Білоус Катерини Якимівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10 грудня 2020 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.03.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко