АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

18 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1542/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Головея В.М., Лавриненко Л.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020

по справі №916/1542/20

за позовом 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Французький"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_5

2. ОСОБА_1

про визнання недійсним рішення та скасування запису

ВСТАНОВИВ

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн та поштові витрати у сумі 23 грн, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн та поштові витрати у сумі 23 грн, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 1 000 грн та поштові витрати у сумі 23 грн, у задоволенні решти заяви відмовлено.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на вищевказане додаткове рішення.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020, в обґрунтування якого апелянт зазначає, що оскаржуване додаткове рішення не отримував та дізнався про його наявність лише 15.01.2021.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

При цьому надано апелянту строк на усунення недоліків встановлених судом при поданні апеляційної скарги, а саме зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020.

Судом апеляційної інстанції отримано заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, разом із заявою про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування даного клопотання апелянт зазначає, що ОСОБА_1 та його представник адвокат Чепелєв О.І. у судовому засіданні 02.11.2020 не були присутні, у судовому засіданні 02.11.2020 було оголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частина) додаткового рішення, повне додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 складено 03.11.2020. Отже, ані ОСОБА_1 ані його представнику адвокату ОСОБА_6 з об`єктивних та незалежних від них обставин, повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення та навіть не могло бути вручено, оскільки повний текст зазначеного додаткового рішення складено лише 03.02.2020.

За твердженням апелянта, з незалежних від нього обставин повне додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 він не отримав. Як вдалося в усній формі дізнатись у відділенні Укрпошти, на відділення Укрпошти від Господарського суду Одеської області на ім`я ОСОБА_1 був надісланий лист, з відміткою на конверті «судова повістка», який через три дні був повернутий до Господарського суду Одеської області.

Скаржник також зазначає, що у господарському судочинстві виклики, повідомлення та судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення. А відмітка на конверті «судова повістка» суперечить чинному законодавству, та позбавляє учасника справи на отримання процесуальних документів від суду, зокрема на отримання рішення суду. На думку апелянта, необачні дії апарату Господарського суду Одеської області позбавили ОСОБА_1 можливості отримати повне додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20.

Наголошує апелянт й на порушенні відділенням поштового зв`язку п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, оскільки на рекомендовану повідомленні взагалі не зазначена інформація про вручення та відсутній підпис уповноваженої особи, на довідці про причини повернення підкреслено повертається за закінченням терміну зберігання, що не передбачено Правилами надання послуг поштового зв`язку. Наведене, як вважає апелянт, свідчить про неналежне виконання Укрпоштою своїх обов`язків та порушення Правил надання послуг поштового зв`язку, з незалежних від ОСОБА_1 причин, зумовило неможливість отримати рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 та своєчасно подати апеляційну скаргу.

Таким чином, як вважає скаржник, необачні дії апарату Господарського суду Одеської області, порушення апаратом Господарського суду Одеської області ГПК України, Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України та порушення Укрпоштою Правил надання послуг поштового зв`язку, позбавили ОСОБА_1 можливості своєчасно отримати повне додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 та своєчасно подати апеляційну скаргу.

Також, на переконання скаржника, телефонограма не передбачена ГПК України та не є належними способами повідомлення про розгляд справи, а телефонограма з ймовірним повідомленням про оголошення перерви у судовому засіданні та призначення заяви про розподіл судових витрат до розгляду на 02.11.2020 не надає жодної можливості дізнатися про результат проведення засідання та про результат прийнятого судом рішення.

Апелянт стверджує, що здійснював розумні дії, щоб дізнатися про стан розгляду його заяви про розподіл судових витрат, але у зв`язки з тим, що представник ОСОБА_1 адвокат Чепелєв О.І. перебував на лікарняному та у зв`язку з тим, що на території України Кабінетом Міністрів України встановлений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, адвокати до яких звертався ОСОБА_1 з посиланням на зазначені обмеження відмовляли ОСОБА_1 у надані професійної правничої допомоги.

За твердженням скаржника, від незалежних від нього обставин він був позбавлений можливості отримати професійну правничу допомогу та раніше дізнатися про наявність додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 та про наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20, ОСОБА_1 дізнався лише 15.01.2021 після укладання договору про надання професійної правової допомоги з Адвокатським бюро «Коваленко Катерини».

Скаржник також наголошує, що представник ОСОБА_1 адвокат Коваленко К.О., повне додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20 отримала лише 19.02.2021, про що зроблений відповідний запис в Господарському суді Одеської області. Гаврик Г.І. відзначає, що є учасником справи у статусі фізичної особи, та на нього не поширюються правила вручення процесуальних документів суду, які поширюються на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таким чином, на переконання апелянта, його право на поновлення строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 по справі №916/1542/20, відраховуються від дня вручення повного рішення суду, а саме з 19.02.2021.

Розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту наведених норм вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яке передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, оскаржуване додаткове рішення прийнято судом першої інстанції 02.11.2020, його повний текст складено та підписано 03.11.2020.

Отже, останнім днем строку подання апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Одеської області є 23.11.2020.

Копію оскаржуваного додаткового рішення від 02.11.2020 було надіслано на адресу ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відтак суд першої інстанції виконав свій процесуальний обов`язок щодо належного повідомлення учасника справи - ОСОБА_1 про результати розгляду заяви та прийняття оскаржуваного додаткового рішення.

У відповідності до наданої скаржником копії поштового конверту, потове відправлення було повернуто відділенням поштового зв`язку у причин закінчення терміну зберігання.

Згідно з частинами 3 та 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 11 статті 242 ГПК України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктами 3, 4, 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Судова колегія відзначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав додаткове рішення за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і не звернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19)

З урахуванням наведеного, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скаржника щодо неотримання оскарженого додаткового рішення місцевого господарського суду.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуване додаткове рішення була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 04.11.2020.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи, зокрема, мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Відповідно, скаржник не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про рух (стан) судового провадження за поданою ним заявою про розподіл судових витрат відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатись наданими йому процесуальними правами, проте такими можливостями не скористався.

Судова колегія не приймає до уваги твердження апелянта про те, що він здійснював розумні дії, щоб дізнатися про стан розгляду його заяви про розподіл судових витрат, але у зв`язки з тим, що представник ОСОБА_1 адвокат Чепелєв О.І. перебував на лікарняному та у зв`язку з тим, що на території України Кабінетом Міністрів України встановлений карантин, адвокати до яких звертався ОСОБА_1 з посиланням на зазначені обмеження відмовляли ОСОБА_1 у надані професійної правничої допомоги, оскільки такі доводи апелянта не підтверджується жодними належними доказами. До того ж, як вже було вказано вище, доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень є відкритим для всіх осіб, а тому скаржник міг особисто ознайомитися із змістом оскаржуваного додаткового рішення.

В той же час з апеляційною скаргою на додаткове рішення від 02.11.2020 ОСОБА_1 звернувся безпосереднього до суду апеляційної інстанції 27.01.2021, тобто більш ніж через два місяці після прийняття оскаржуваного додаткового рішення.

Колегія суддів відзначає, що наявними матеріалами справи також підтверджується, що апелянт був належним чином сповіщений про розгляд його заяви про розподіл судових витрат.

Так рішенням Господарського суду від 12.10.2020 призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 26.10.2020.

При цьому, як свідчать наявні матеріали справи, зокрема прокол судового засідання Господарського суду Одеської області від 12.10.2020, представник ОСОБА_1 , адвокат Чепелєв О.І. був присутнім у судовому засідання, а отже був сповіщений та обізнаний про призначення судом судового засідання на 26.10.2020 для вирішення питання про судові витрати.

16.10.2020 представник ОСОБА_1 , адвокат Чепелєв О.І. звернувся до суду першої інстанції з заявою про розподіл судових витрат.

26.10.2020 представник ОСОБА_1 , адвокат Чепелєв О.І. надав до Господарського суду Одеської області заяву в якій просив розглянути заяву про розподіл судових витрат без участі ОСОБА_1 та його представника адвоката Чепелєва О.І.

У судовому засіданні від 26.10.2020 судом першої інстанції оголошено перерву до 02.11.2020.

Як свідчить наявна у матеріалах справи телефонограма від 30.10.2020 представник ОСОБА_1 адвокат Чепелєв О.І. був повідомлений про оголошення перерви у судовому засіданні та призначення заяви про розподіл судових витрат до розгляду на 02.11.2020.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта з приводу того, що телефонограма не є належним доказом сповіщення, з огляду на таке.

Так, ч. 3 ст. 244 ГПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Отже, законодавцем обмежено строки ухвалення додаткового рішення з моменту надходження відповідної заяви учасника справи, а тому сповіщення учасника справи про розгляд його заяви про розподіл судових витрат телефонограмою може вважатись належним повідомленням, у даному випадку.

До того ж, колегія суддів зауважує, що як вже було зазначено вище, апелянт був обізнаний про призначення судом судового засідання на 26.10.2020 для вирішення питання про судові витрати та у власній заяві від 26.10.2020 просив розглянути заяву про розподіл судових витрат без його участі та участі свого представника.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи скаржника з приводу порушень повідомлення його про прийняття додаткового рішення з боку відділення поштового зв`язку та працівників суду першої інстанції, оскільки у порушення приписів ст. 74 ГПК України скаржник не надав жодних належним доказів на підтвердження викладених обставин.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас, як наголошує Європейський суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 37 - 38 рішення "Мушта проти України").

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії", заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany)).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Колегія суддів наголошує, що наведені апелянтом обставини є виключно суб`єктивними та такими, що залежали від волі самого заявника та жодним чином не виправдовують пропуск строку на оскарження додаткового рішення.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на додаткове рішення залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Зважаючи на приписи статті 74 ГПК України, поважність обставин, які стали причиною пропуску встановленого законом процесуального строку повинна доводити та сторона, яка на такі обставини посилається.

Частиною 4 ст. 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, з огляду на вищезазначене судова колегія дійшла висновку про відмову ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1542/20.

Керуючись ст. ст. 234, 242, 255, 256, 261 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, -

У Х В А Л И Л А:

1. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 02.11.2020 у справі №916/1542/20.

2. Апеляційну скаргу та додані до неї документи ОСОБА_1 .

3. Копію ухвали надіслати учасникам провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Головей В.М.

Суддя Лавриненко Л.В.