ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.2021 Справа № 920/1321/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., за участю секретаря судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1321/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ),

до відповідача Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, ),

про стягнення 5679603 грн 88 коп.,

за участю представників сторін в режимі відеоконференції:

від позивача: Поліщук В.О.,

від відповідача: Сафронов М.А.

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

встановив:

28.12.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача борг у загальній сумі 5679603,88 грн у тому числі: основний борг у сумі 4330685,24 грн; пеня у сумі 955343,94 грн; три проценти річних у сумі 198601,47 грн; інфляційні втрати у сумі 119870,27 грн; збитки за квітень 2019 у сумі 75102,96 грн; судові витрати, а саме 85194,06 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 головуючим суддею у справі № 920/1321/20 визначено суддю Резніченко О.Ю.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 29.12.2020 (суддя Резніченко О.Ю.) заявлено та задоволено самовідвід у справі № 920/1321/20.

28.12.2020 відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі № 920/1321/20 визначено суддю Котельницьку В.Л.

Ухвалою суду від 30.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/1321/20 в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 04.04.2021; встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

22.01.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву (вх. №522к від 22.01.2021), відповідно до якого зазначає про обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків щодо стягнення 955343,94 грн пені; 198601,47 грн 3% річних у сумі; 119870,27 грн інфляційних втрат. Також у даному відзиві відповідач просить суд при вирішенні справи №920/1321/20 зменшити на 90% заявлений до стягнення позивачем розмір: пені - до суми 95534,39 грн, 3% річних - до суми 19860,14 грн, інфляційних нарахувань - до суми 11987,02 грн. Разом з тим, відповідач заперечує щодо стягнення збитків за квітень 2019 у сумі 75102,96 грн, оскільки вважає що позивачем не надано доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем цивільного правопорушення. Понесення позивачем реальних збитків на суму 75102,96 грн та доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушеннями умов договору з боку відповідача та збитками позивача.

01.02.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 868/21 від 01.02.2021), в якій позивач підтримує позовну заяву та просить суд задовольнити позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 04.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 09.03.2021.

У судовому засіданні 09.03.2021 судом розпочато розгляд справи по суті. Позивач просив суд позов задовольнити. Відповідач не заперечував щодо наявності основного боргу, просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені, 3% річних та інфляційних збитків до 90% та просив суд відмовити в задоволенні стягнення збитки за квітень 2019 у сумі 75102,96 грн за їх необґрунтованістю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини:

01.11.2018 між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договір постачання природного газу №6703/18-КП-29.

26.11.2018 між сторонами спору укладено додаткову угоду № 1 до договору постачання природного газу від 01.11.2018 №6703/18-КП-29, відповідно до якої викладено розділи 1-12 зазначеного договору у новій редакції.

Також сторонами підписано ряд інших додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору постачання природного газу №6703/18-КП-29 від 01.11.2018, а саме: додаткова угода №2 від 18.03.2019, додаткова угода №3 від 28.03.2019, додаткова угода №4 від 28.03.2019, додаткова угода №5 від 18.04.2019.

Відповідно до пункту 1.1 договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 26.11.2018 - далі договір) постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач, зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2 договору).

Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 5.1. договору).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за листопад 2018 року - квітень 2019 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 10454787,79 грн.

Відповідачем зазначена вартість поставлено газу сплачена частково в сумі 6124102,55 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість за договором в сумі 4330685,24 грн.

Позивач у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору звернувся до суду з даним позовом щодо стягнення з відповідача 4330685,24 грн основного боргу, 955343,94 грн пені, 198601,47 грн 3% річних, 119870,27 грн інфляційних втрат, 75102,96 грн збитків за квітень 2019.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків за приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України) є договір.

У силу положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з поставки товару, які врегульовані § 1 та §3 Глави 54 ЦК України.

За приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи факт визнання відповідачем заборгованості у поданому ним відзиві на позовну заяву (т.3 ар.с. 138-162), вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 4330685,24 грн основного боргу за договором є законними, обґрунтованими та задовольняються судом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 75102,96 грн збитків за квітень 2019 суд зазначає наступне:

18.03.2019 між сторонами спору укладено Додаткову угоду № 2, де сторони визначили, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 Договору застосовуються сторонами з 01 березня 2019, а пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4. Договору з 01 березня 2019 втрачають чинність.

Пунктами Договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, наступне. Пунктом 3.13. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1) передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. Договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки в порядку, визначеному п.5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1). При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vn) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений позивачем відповідачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vn - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 Договору;

Ц - ціна природного газу за цим Договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1) передбачено, що відшкодування Позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо відповідач порушив п. 3.9. Договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб м) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-пре гензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2 Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1), Відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати Позивачу збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. Договору.

Відповідно до підп.4) п. 6.3. Договору (в редакції Додаткової угоди від 26.11.2018 № 1), позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків , що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Вказані пункти Договору, що почали діяти з 01.03.2019, узгоджується з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vn) х Ц х К, де:

Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vn - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Відповідно до п. 2.1. Договору (у редакції Додаткової угоди від 18.04.2019 № 5) постачальник передає споживачу у квітні 2019 замовлений обсяг природного газу в кількості 35,5000 тис. куб м.

Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу у обсязі 55,57400 тис. куб. м. (т.1 ар.с. 50)

Таким чином, відповідач у квітні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 20,07400 тис куб м„ ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1. Договору.

13.06.2019 позивач направив на адресу відповідача Акт-претензію за вих № 26-2227-19 (т.1 ар.с. 56-57), якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п. 1 Розділу VI Правил в розмірі 75102,96 грн, за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу (35,5000 тис куб м) та фактичним обсягом використаного Відповідачем у квітні 2019 природного газу за Договором (55,57400 тис куб м), згідно детального розрахунку, який наданого до даного позову (т.1 ар.с. 55).

Як доказ направлення позивачем відповідачу зазначеного акту-претензії позивачем до позову додано накладну від 21.06.2019 №017, фіскальний чек від 21.06.2019 № 0178, поштовий опис вкладення в цінний лист від 21.06.2019 (т.1 ар.с. 59-60).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення акт-претензію відповідач отримав 26.06.2019 (т.1. ар.с. 61), але як зазначає позивач у позові станом на момент звернення із цим позовом до суду, збитки позивача в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України одним з правових наслідків порушення зобов`язання є встановлене договором або законом відшкодування збитків.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623 ЦК України).

Таким чином, вимоги щодо стягнення збитків, завданих позивачу неналежним виконанням відповідачем п. 2.1. Договору, розраховані на підставі п. 3.13. та 5.7. Договору та п.1 Розділу VI Правил та сума яких складає за квітень 75 102,96 грн., є правомірними та задовольняються судом.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 955343,94 грн пені суд зазначає наступне:

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання умов договору в частині несплати вартості поставленого природного газу в сумі 4330685,24 грн., що є порушенням з боку відповідача п. 5.1 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У поданому 22.01.2021 відповідачем відзиві на позов відповідачем надав свій контррозрахунок нарахованого позивачем розміру пені. Щодо заявленого позивачем розміру пені, що підлягає стягненню відповідач не заперечує, водночас просить суд зменшити пеню на 90% - до 95534,39 грн.

Перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неповної оплати відповідачем природного газу, поставленого у листопаді 2018 року - квітні 2019 року, враховуючи визнання відповідачем у відзиві на позовну заяву обґрунтованості нарахування позивачем пені, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 955343,94 грн. пені.

Щодо клопотання відповідача з посиланням на приписи ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 90%, викладене відповідачем у поданому відзиві на позов, суд зазначає наступне:

Підставою для зменшення розміру пені відповідач зазначає скрутне матеріальне становище його підприємства.

Судом встановлено, що на підтвердження скрутного матеріального стану підприємства відповідача, останнім до відзиву на позов додані звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2018, 2019, роки та перше півріччя 2020 року, а також наступні довідки: від 16.11.2020 № 18-7/969 про заборгованість з заробітної плати за період з грудня 2017 року по 31 жовтня 2020 року в розмірі 366,9 млн. грн (з податками і зборами); від 13.11.2020 № 21/352 про наявність дебіторської заборгованості станом на 31.10.2020 в розмірі 107221331,10 грн.; від 13.11.2020 №21/353 про заборгованість з державного бюджету з різниці між фактичними витратами та тарифами на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за період з 01.01.2014 по 31.10.2020 в розмірі 133722,52 тис. грн.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Системний аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС: від 03.10.2019 у справі № 914/2202/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84697577); від 12.09.2019 у справі № 910/10427/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84214605); від 11.09.2019 у справі № 905/2149/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84634203); від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84186907); від 27.09.2019 у справі № 923/760/16 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/84626225).

Суд приймає до уваги те, що заявлені до стягнення суми процентів річних та інфляційних втрат у певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів, а також таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вважає, що відповідачем доведено наявність виключних обставин, за яких можливе зменшення неустойки, враховуючи майновий стан обох сторін, суд частково задовольняє клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву (вх № 522к від 22.01.2021) про зменшення пені на 90 % та зменшує нарахований позивачем в 955343,94 грн розмір пені на 50 %.

Отже, позивачу з відповідача підлягає стягненню 477671,97 грн. пені.

Щодо стягнення з відповідача 198601,47 грн 3% річних, 119870,27 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне:

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19).

Пунктом 7.1. договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, доданого до позовної заяви, останнім нараховано відповідачу 198601,47 грн 3% річних, 119870,27 грн інфляційних втрат.

Відповідач проти стягнення 198601,47 грн 3% річних, 119870,27 грн інфляційних втрат у поданому 22.01.2021 відзиві не заперечував, зазначивши про обґрунтованість нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду на вищенаведене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних нарахувань, враховуючи встановлений судом факт неповної оплати відповідачем природного газу, поставленого у листопаді 2018 року - квітні 2019 року, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 198601,47 грн 3% річних, 119870,27 грн інфляційних втрат.

Водночас, у відзиві на позовну заяву (вх№522к від 22.01.2021) відповідачем заявлене клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань на 90%, а саме: 3% річних - до суми 19860,14 грн., інфляційних нарахувань - до суми 11987,02 грн. Зазначене клопотання як і клопотання про зменшення розміру пені відповідач обґрунтовує скрутним матеріальним станом та значною заборгованістю із заробітної плати та дебіторською заборгованістю.

Стаття 625 ГПК України передбачає відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи, що вимоги позивача, заявлені на підставі ст. 625 ЦК України є відповідальністю за невиконання грошового зобов`язання, а не видом забезпечення виконання зобов`язання, який може бути зменшений за приписами ст. 551 ЦК України, - суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву (вх №522к від 22.01.2020) про зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення 5679603,88 грн заборгованості задовольняються судом частково, а саме: в частині стягнення з відповідача 4330685,24 грн основного боргу; 477671,97 грн пені, 198601,47 грн три проценти річних, 119870,27 грн інфляційних втрати; 75102,96 грн збитків за квітень 2019 року, а в частині стягнення 477671,97 грн пені суд відмовляє у зв`язку із зменшенням судом розміру пені на 50 %.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 85194,06 грн покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 20077,24 грн (чотири мільйони триста тридцять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн 24 коп.) основного боргу за договором постачання природного газу №6703/18-КП-29 від 01.11.2018, 477671,97 грн (чотириста сімдесят сім тисяч шістсот сімдесят одна грн 97 коп.) пені, 198601,47 грн (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот одна грн 47 коп.) 3% річних, 119870,27 грн (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят грн 27 коп.) інфляційних втрат, 75102,96 грн (сімдесят п`ять тисяч сто дві грн 96 коп.) збитків за квітень 2019 року, а також 85194,06 грн (вісімдесят п`ять тисяч сто дев`яносто чотири грн 06 коп) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. складено та підписано 22.03.2021.

Суддя В.Л. Котельницька