ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа№ 910/6232/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від позивача - Маркович В.О., довіреність від 26.12.2018;

від першого відповідача - Ярошенко А.С., довіреність від 24.12.2020 №096-60-100/20;

від другого відповідача - Грекова Л.В., ордер серія АІ №1053837 від 07.09.2020;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" - представник не прибув;

від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Ярошенко А.С., довіреність від 24.12.2020 №60-16225/20;

від третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро" - Пінчук О.С., ордер серія АТ №1008510 від 15.03.2021,

розглянувши апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6232/20 (суддя Турчин С.О., повний текст складено - 29.12.2020) за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - товариство з обмеженою відповідальністю "Ольвита" та Державна організація (установа, заклад) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 2 - товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро" про визнання недійсними результатів торгів та визнання недійсним договору та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" про визнання недійсними договорів.

Встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням прийнятої судом заяви про зміну предмета позову) до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс", в якому просило суд:

визнати недійсними результати відкритих торгів (електронного аукціону) №UA - EA-2020-03-12-000009-b, проведених 18 березня 2020 року із використанням електронної торгової системи з реалізації лоту № GL18N016951, оформленими протоколом №UA - EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020, в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита";

визнати недійсним договір №UA - EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги від 22.04.2020, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс", в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита".

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на неправомірність відчуження ПАТ "Банк "Київська Русь" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" права вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008 та за договором іпотеки від 19.02.2008, оскільки, за його доводами, станом на момент передачі вказаних прав вимоги, вони Банку вже не належали, у зв`язку з їх відчуженням останнім на користь ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" на підставі договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

В свою чергу, товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору факторингу від 04.09.2014 №98688-23/14-1 та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014, які укладені між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Зустрічні позовні вимоги мотивовані посиланням на наступне:

договір факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 було укладено без наявності відповідного дозволу (ліцензії) у ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт", що є підставою для визнання такого договору недійсним згідно ч.1 ст.227 ЦК України;

наявність ознак нікчемності договору факторингу відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

оскільки договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором має похідний характер від договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, то недійсність (нікчемність) договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6232/20 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю; зустрічний позов задоволено частково; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. за реєстровим №811, укладений між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції виходив з доведеності ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" обставин нікчемності договору факторингу згідно з п.1, 2 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині відмовлених зустрічних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати недійсним договір факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "ФК "Екс-Райт". В іншій частині апелянт просить рішення від 24.12.2020 залишити без змін.

Вказана апеляційна скарга мотивована недійсністю договору факторингу згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України.

Крім того, не погодившись з прийнятим рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6232/20 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у зустрічному - відмовити.

Апеляційна скарга мотивована наступними доводами:

положеннями п. 12.11. договору факторингу передбачено припинення зобов`язань, а не власних майнових вимог;

вимоги ПАТ "Банк "Київська Русь" до ТОВ "Ольвита" за договором поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010 визнано в судовому порядку та включено до кредиторських вимог банку ухвалою суду від 13.07.2016;

питання нікчемності договору факторингу було встановлено в іншій справі №910/15629/16;

порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з неправомірним поновленням строку на подання зустрічного позову.

В судовому засіданні 15.03.2021 представником апелянта - ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи мотивоване необхідністю ознайомлення з відзивами інших учасників судового процесу на апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

З метою реалізації вказаним учасником справи свого права на ознайомлення з матеріалами справи, в судовому засіданні 15.03.2021 було оголошено короткочасну перерву.

Представник ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" ознайомився з матеріалами даної справи, проте після перерви повторно заявив клопотання про відкладення.

Колегією суддів було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на обізнаність представника ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" зі змістом відзивів інших учасників судового процесу на його апеляційну скаргу, а також враховуючи те, що ними, їх висловлена письмово у відзивах позиція, була озвучена усно у судовому засіданні та представник ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" був з нею ознайомлений.

Крім того, вказані відзиви не містять нових позицій, відмінних від тих, що викладалися вказаними учасниками судового процесу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Представники апелянтів в судовому засіданні підтримали вимоги за своїми апеляційними скаргами.

Представники публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кантієро" в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" та підтримали вимоги за скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс".

Третя особа - ТОВ "Ольвита" правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутньою у даному судовому засіданні від третьої особи до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третьої особи не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита" (позичальник) 15.02.2008 укладено кредитний договір № 5714-20/8-1 (далі - кредитний договір), у відповідності до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відзивної відновлювальної кредитної лінії в сумі 27800000,00 гривень із кінцевою датою повернення кредиту 14.02.2011, для проведення статутної діяльності, за процентною ставкою 17% річних.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору для обліку заборгованості за кредитом банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно із п.2.2 кредитного договору грошові кошти перераховуються банком з позичкового рахунку на банківський (поточний) рахунок позичальника (або інший рахунок, вказаний позичальником в заяві про перерахування коштів) на підставі письмової заяви позичальника про перерахування грошових коштів у п`ятиденний строк з дня отримання банком заяви.

Пунктом 2.4 кредитного договору визначено, що банк видає позичальнику кредит для фінансування витрат, пов`язаних з будівництвом та введенням в експлуатацію фруктового логістичного терміналу та холодильника № 3, що знаходяться за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н., с. Щасливе, вул. Леніна, 20 г.

У подальшому до кредитного договору вносилися зміни згідно із додатковими угодами від 01.04.2008, від 31.07.2008, від 21.11.2008, від 30.06.2009, від 30.12.2009, від 29.04.2010, від 29.06.2010, від 28.07.2010, від 01.10.2010, від 01.07.2011, від 30.03.2012, від 30.07.2012, від 04.09.2012, від 02.10.2012.

Договором від 01.04.2008 про внесення змін до кредитного договору №5714-20/8-1 від 15.02.2008 викладено п.1.1. кредитного договору в наступній редакції: предметом кредитного договору є надання банком грошових коштів позичальнику, у вигляді відзивної відновлювальної "кредитної лінії" на таких умовах: сума кредиту: 27800000,00 грн; плата за користування кредитом: 16,5 % річних; на строк до 14.02.2011.

Крім цього, договором від 30.03.2012 про внесення змін до кредитного договору № 5714-20/8-1 від 15.02.2008 викладено вказаний кредитний договір у новій редакції, передбачено додаткові умови забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором, встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 29.03.2013.

Договором від 30.07.2012 про внесення змін до кредитного договору № 5714-20/8-1 від 15.02.2008 зменшено процентну ставку до 10,0% відсотків річних, процентна ставка діє з 01 квітня 2012 року.

Договором від 04.09.2012 про внесення змін до кредитного договору від 15.02.2008 року № 5714-20/8-1 збільшено ліміт кредитної лінії до 76100000,00 гривень.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним договором 19.02.2008 між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита" (іпотекодавець - 2) укладено договір іпотеки, посвідчений 19.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. за реєстровим №553 (далі - договір іпотеки).

Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, в редакції договору від 28.11.2012 про внесення змін до договору іпотеки, договір іпотеки забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №5714-20/8-1 від 15.02.2008 (а також усіх договорів про внесення змін до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору), укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого іпотекодержатель надав іпотекодавцю кредит у вигляді невідновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 76450000,00 грн.

Згідно із п.2.1. договору іпотеки у редакції договору про внесення змін від 23.10.2012 до договору іпотеки, на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодавцеві наступне майно:

- земельну ділянку, площею 1, 4000 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Леніна 20-г;

- салатний корпус з вбудованим АПК ІІ-а черга, загальною площею 3058,4 кв.м., що знаходится за адресою: Київська обл. Бориспільський район, с Щасливе, вул. Леніна, 20-г.

Загальна узгоджена сторонами оцінка предмету іпотеки становить 31271952,00 грн. (п.2.2. договору іпотеки в редакції договору про внесення змін від 23.10.2012 до договору іпотеки).

Між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" (фактор) 04.09.2014 було укладено договір факторингу №98688-23/14-1 (далі - Договір факторингу), відповідно до п.2.1. якого клієнт передає (відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до боржника за кредитним договором і зобов`язується сплатити клієнту суму, визначену у п.3.1. цього договору, на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п.2.4. договору факторингу сторони домовились, що заміна сторони у зобов`язанні вважається такою, що відбулася, а право вимоги за кредитним договором вважається відступленим клієнтом фактору з моменту проведення повного розрахунку фактора з клієнтом, що засвідчується в тому числі підписанням сторонами Акту приймання-передачі права вимоги за формою встановленою у Додатку №1, що є невід`ємною частиною цього Договору та скріплення його печатками сторін. Даний Акт приймання-передачі права вимоги укладається сторонами в день проведення остаточного розрахунку фактора з клієнтом. Якщо клієнт відмовиться від підписання Акта приймання-передачі вимоги в день проведення остаточного розрахунку за цим Договором Акт приймання-передачі права вимоги вважається підписаним з боку клієнта, а право вимоги таким, що передане фактору.

Пунктом 3.1 договору факторингу визначено, що за відступлене право вимоги до боржника за кредитним договором, фактор сплачує клієнту суму у розмірі 13000000,00 грн.

Сторони встановили, що загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги, повернення якої відступається клієнтом фактору за даним договором, становить 126930184,61 грн., з яких:

- 76441000,00 грн. - заборгованість за основним боргом за кредитним договором;

- 336167,71 грн. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом;

- 81038,42 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту;

- 16917545,15 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 33124433,33 грн. - проценти за порушення виконання грошового зобов`язання.

Крім цього, 08.10.2014 між вказаними сторонами складено Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги за договором факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014. Клієнт та фактор підтверджують, що передача права вимоги набуває чинності безпосередньо з моменту підписання ними цього Акту приймання-передачі права вимоги, як передбачено у п.2.4., 2.5. договору факторингу.

Також, 08.10.2014 між публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (первісний іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який посвідчений 08.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. за реєстровим №811, відповідно до якого банк відступив ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" право вимоги за Іпотечним договором від 19.02.2008, за реєстровим №553.

Постановою правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19.03.2015 прийнято рішення № 61, згідно з яким розпочато з 20.03.2015 процедуру виведення ПАТ "Банк "Київська Русь" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, запроваджено з 20.03.2015 по 19.06.2015 тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова Олександра Юрійовича.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1085 від 23.06.2016 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16 липня 2018 року та продовжено повноваження Волкова Олександра Юрійовича як уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Банк "Київська Русь".

Постановою Правління Національного банку України "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" від 16.07.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк "Київська Русь" з 17.07.2015.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №138 від 17.07.2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь".

Повідомленням вих. № 2672/16 від 10.05.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Волков О.Ю. повідомив TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" про нікчемність договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 08.10.2014 приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою Н.М. за реєстровим №811, укладених між банком та відповідачем з підстав, передбачених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В подальшому, публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" про:

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, укладеним між Банком та TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт", повернувши сторони у первісний стан;

- застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. 8 жовтня 2014 року за №811, укладеним між Банком та TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт", повернувши сторони у первісний стан;

- визначення способу виконання рішення суду шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний об`єкт: салатний корпус з вбудованим АПК ІІ-а черга, розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г;

- визначення способу виконання рішення суду шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний об`єкт: земельну ділянку загальною площею 1,40 га, розташовану за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г;

- зобов`язання TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" повернути Банку оригінали документів, отриманих TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" за актом прийому-передачі документації за Договором факторингу від 08.10.2014, а саме оригіналів кредитного договору №5714-20/8-1 від 15.02.2008 і договорів про внесення змін до нього, договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. 19 лютого 2008 року за №554 і договорів про внесення змін до нього; договору поруки №21467-20/12-5 від 29.03.2012 і договорів про внесення змін до нього;

- зобов`язання TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" повернути Банку оригінали документів, отриманих TOB "Фінансова компанія "Екс-Райт" за актом приймання-передачі документів (Договір факторингу) від 08.10.2014, а саме: оригіналу державного акту на право власності на Земельну ділянку; оригіналу на право власності на нерухоме майно загальною площею 3058,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вулиця Леніна, 20-г; оригіналу витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 19071343 від 04.06.2008, реєстраційний номер 23479538); оригіналу договору купівлі-продажу Земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі №910/15629/16, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2019 у справі №910/15629/16 залишено без змін.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.02.2020 № 337 визначено активи ПАТ "Банк "Київська Русь", що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні) шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінових пропозицій, а саме права вимоги та інші майнові права за кредитними договорами, що укладені з юридичними особами, в тому числі права вимоги за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008.

Права вимоги за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 та договором іпотеки від 19.02.2008 у складі пулу активів ПАТ "Банк "Київська Русь" були виставлені на відкриті торги (аукціон) з продажу майна ПАТ "Банк "Київська Русь" (лот №GL 18N016951).

Відкриті торги (аукціон) з продажу майна (активів) ПАТ "Банк "Київська Русь" відбулись 18.03.2020, та за їх результатами переможцем було визначено ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс".

Результати аукціону оформлено протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020.

Між ПАТ "Банк "Київська Русь", як Банком, та ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс", як Новим кредитором, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020, 22.04.2020 було укладено договір №UA-EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги (надалі - договір №UA-EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги).

Згідно із додатком №1 до договору №UA-EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги до складу права вимоги, яке було відчужено Банком на підставі договору про відступлення прав вимоги було включено, в тому числі право вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 на суму 126930184,61 грн. та за договором іпотеки від 19.02.2008.

ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт", посилаючись на неправомірність відчуження ПАТ "Банк "Київська Русь" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" права вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008 та за договором іпотеки від 19.02.2008, оскільки, за доводами позивача, станом на момент передачі вказаних прав вимоги, вони Банку вже не належали, у зв`язку з їх відчуженням останнім ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" на підставі договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014, просить суд:

визнати недійсними результати відкритих торгів (електронного аукціону) №UA - EA-2020-03-12-000009-b, проведених 18 березня 2020 року із використанням електронної торгової системи з реалізації лоту № GL18N016951, оформленими протоколом №UA - EA-2020-03-12-000009-b від 18.03.2020, в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита";

визнати недійсним договір №UA - EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги від 22.04.2020, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс", в частині відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ольвита".

В свою чергу, товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору факторингу від 04.09.2014 №98688-23/14-1 та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014, які укладені між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Як вже вказувалося, зустрічні позовні вимоги мотивовані посиланням на наступне:

договір факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 було укладено без наявності відповідного дозволу (ліцензії) у ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт", що є підставою для визнання такого договору недійсним згідно ч.1 ст.227 ЦК України;

наявність ознак нікчемності договору факторингу відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

оскільки договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором має похідний характер від договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, то недійсність (нікчемність) договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 має наслідком недійсність договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

Таким чином, оскільки у первісному позові ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" оспорює відчуження публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" прав вимоги до ТОВ "Ольвита" за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008 та іпотечним договором від 19.02.2008, а предметом зустрічного позову є визнання недійсними договорів факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014, в межах даного спору є необхідним дослідження вказаних правочинів (договорів факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та відступлення від 08.10.2014) на предмет їх недійсності (нікчемності).

При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції чинній на час укладення договору факторингу) визначено перелік підстав нікчемності правочинів (у тому числі договорів) який є вичерпним, зокрема правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі якщо:

п. 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

п. 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

п. 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

п. 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

п. 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

п. 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

п. 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

п. 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

З огляду на законодавче визначення передбачених ч.3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав встановлення нікчемності правочину саме як "критеріїв для визнання нікчемними договорів (правочинів)", здійснюючи судовий контроль на предмет нікчемності правочинів за статтею 38 цього Закону, суду належить перевіряти усі критерії, визначені законодавцем відповідно до даної норми.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №911/954/16, від 07.02.2019 у справі №910/13501/17.

Стосовно преюдиціальності рішення Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі №910/15629/16, на що, в своїй апеляційній скарзі посилається ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №522/7758/14-ц зазначено, що преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

При цьому оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається.

Аналогічна позиція наведена також у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №922/2144/16.

Враховуючи те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" не приймало участі у справі №910/15629/16, то преюдиціальний характер наведеного судового акту втрачається та суд приймає рішення на підставі, досліджених у даній справі, доказів.

Таким чином, доводи скаржника - ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" про те, що дійсність оскаржуваного наразі договору факторингу була встановлена рішенням Господарського суду міста Києва від 06.03.2019 у справі №910/15629/16, підлягають відхиленню за необґрунтованістю та судом здійснюється оцінка вказаного правочину на підставі наявних у матеріалах даної справи доказів.

Стосовно наявності ознак нікчемності договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014 відповідно до положень п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", слід зазначити наступне.

Так, у відповідності до договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014, разом із відступленням права вимоги за кредитним договором №5714/20/8-1 від 15.02.2008 Банк відступив ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" права вимоги за договорами забезпечення, а саме: за договором іпотеки, посвідченим 19.02.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. за реєстровим №553 та договором поруки №21467-20/12-5 від 29.03.2012, укладеним між Банком та ДП "Вортекс".

В свою чергу, відповідно до пункту 12.11. договору сторони домовилися, що одночасно з підписанням сторонами Акту приймання-передачі права вимоги, клієнт без будь-яких додаткових умов та зустрічних з боку фактора зобов`язань (дій) має припинити (в односторонньому порядку або шляхом підписання з боржником відповідної угоди) свої зобов`язання (шляхом прощення боргу або за згодою сторін) за договором поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010, укладеним між клієнтом та боржником.

Отже, з наведеного вбачається, що Банк відмовився від власних майнових вимог за договором поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010, без будь-яких додаткових умов та зустрічних зобов`язань з боку ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

При цьому, за змістом договору факторингу Банком здійснено відступлення прав вимоги за одним договором поруки (№21467-20/12-5 від 29.03.2012), а відмову від майнових вимог вчинено - за іншим (№25165-20/10-5 від 31.05.2010).

В свою чергу, договір поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010, за яким Банком було здійснено відмову від майнових вимог, укладено між АТ "Банк "Київська Русь", ТОВ "Ольвита", як поручителем, та ТОВ "ДЦ Київ", як боржником, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №24901-20/10/1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 27.05.2010, укладеним між банком та ТОВ "ДЦ Київ", відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 27.05.2010 р. № 24901-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті), укладеним між кредитором та боржником, за умовами якого останній зобов`язаний кредитору по 27.05.2013 включно у порядку, строки та на умовах, встановлених кредитним договором, повернути кредитну заборгованість в розмірі 15500000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 20,0% річних, комісії та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором (далі-основне зобов`язання) (п. 1 договору поруки).

Згідно із договором про внесення змін від 04.09.2012 до договору поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010 сума заборгованості за кредитним договором №24901-20/10/1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 27.05.2010, що підлягає поверненню боржником (ТОВ "ДЦ Київ") становить 35 626 855,00 грн.

Зі змісту вказаного пункту 12.11. договору факторингу слідує, що банк безоплатно відмовився від власних зобов`язань за договором поруки, в тому числі щодо можливості задоволення своїх вимог за рахунок майна поручителя.

При цьому, судом враховується, що станом на момент укладення договору факторингу, рішенням господарського суду Київської області від 15.01.2014 у справі № 911/4460/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2014, позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" задоволено частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЦ Київ" (на підставі кредитного договору №24901-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 27.05.2010) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ольвита" (на підставі договору поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010, який забезпечує виконання зобов`язань ТОВ "ДЦ Київ" за кредитним договором №24901-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 27.05.2010) на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" 35626854,37 грн. заборгованості за кредитом, 4583863,99 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 2384559,05 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 309121,96 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 530010,46 грн. 3% річних (всього 43 434 409,83 грн.).

Таким чином, Банк, укладаючи договір факторингу безоплатно відмовився від можливості отримати задоволення своїх вимог за рахунок майна поручителя без будь - яких кореспондуючих обов`язків іншої сторони правочину, а саме ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Стосовно доводів апелянта - ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" про те, що положеннями п. 12.11. договору факторингу передбачено припинення зобов`язань, а не власних майнових вимог, то колегія суддів зазначає про хибність тлумачення скаржником наведеного пункту.

Так, умова щодо припинення Банком своїх зобов`язань за договором поруки включає в себе його відмову від можливості задоволення своїх вимог за рахунок майна поручителя.

Така відмова має наслідком вивільнення (фактичної втрати) забезпечення за кредитним договором.

Факт відмови Банку від власних майнових вимог за договором поруки №25165-20/10-5 від 31.05.2010, що безпосередньо було зазначено у пункті п.12.11. договору факторингу, свідчить про нікчемність договору факторингу відповідно до положень п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №914/1316/16, згідно із якою у випадку відмови від власних майнових вимог оплатність чи безоплатність відмови не впливає на вирішення питання про нікчемність правочину.

Стосовно доводів скаржника - ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" про те, що Банк не відмовився від своїх вимог, оскільки у справі №911/1159/14 про банкрутство ТОВ "Ольвита" ПАТ "Банк "Київська Русь" було визнано кредитором з грошовими вимогами до боржника за кредитним договором № 5714-20/8-1 від 15.08.2008, слід зазначити наступне.

Так, ухвалою Господарського суду Київської області від 13.07.2016 р. закінчено попереднє засідання господарського суду; визнано кредитором з грошовими вимогами до боржника, в тому числі ПАТ "Банк "Київська Русь" на суму 170822924,12 грн.; затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Ольвита" в сумі 228505352,42 грн., до якого включено, зокрема ПАТ "Банк "Київська Русь" з грошовими вимогами у розмірі 139550972,12 грн., з яких: 1218,00 грн. підлягають задоволенню в першу чергу, 124704950,77 грн. в четверту чергу, 14844803,35 грн. в шосту чергу; окремо внесено до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Ольвита" вимоги, в тому числі ПАТ "Банк "Київська Русь" у розмірі 31271952,00 грн., як забезпечені майном боржника і підлягають погашенню за рахунок майна ТОВ "Ольвита" , що є предметом забезпечення в позачерговому порядку.

Визнаючи ПАТ "Банк "Київська Русь" кредитором ТОВ "Ольвита", суд виходив з того, що заборгованість боржника перед кредитором виникла з підстав неналежного виконання кредитного договору № 5714-20/8-1 від 15.02.2008; кредитного договору № 24901-20/10-1 від 27.05.2010 (позичальник ТОВ "ДЦ Київ") та договору поруки № 25165-20/10-5 від 31.05.2010 (поручитель ТОВ "Ольвита").

Банк було визначено кредитором у справі про банкрутство ТОВ "Ольвита" ухвалою від 13.07.2016 з посиланням на преюдицію рішення Господарського суду Київської області від 15.01.2014 у справі № 911/4460/13, згідно якого на користь Банку стягнуто суму заборгованості солідарно з боржника (ТОВ "ДЦ Київ") та поручителя ТОВ "Ольвита" за вищевказаним договором поруки.

При цьому, суд не досліджував підстав наявності/відсутності у Банку прав за договором поруки № 25165-20/10-5 від 31.05.2010, у тому числі з урахуванням п.12.11. договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014, а лише визнав Банк кредитором в цій частині за рішенням суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2020 року у справі №911/1159/14 про банкрутство ТОВ "Ольвита" здійснено заміну кредитора ТОВ "Ольвита" - ПАТ "Банк "Київська Русь" на правонаступника ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" в частині кредиторських вимог, що виникли з неналежного виконання кредитного договору від 15.02.2008 № 5714-20/8-1 та договору іпотеки, посвідченого 19.02.2008 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бочкарьовою Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 553.

Тобто, ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2020 року у справі №911/1159/14 про банкрутство ТОВ "Ольвита", ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" визнано правонаступником Банку лише за кредитним Договором № 5714-20/8-1 від 15.08.2008 року та договором іпотеки, а не за договором поруки.

Окрім того, під час реалізації права вимоги за кредитами ПАТ "Банк "Київська Русь" до пулу активів, які в подальшому придбало ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" не було включено договір поруки 25165-20/10-5 від 31.05.2010, як такий право вимоги за яким було прощено Банком у відповідності до договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014. При цьому згідно із реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються (додаток №1 до договору №UA - EA-2020-03-12-000009-b/42/1 про відступлення прав вимоги від 22.04.2020), право вимоги до боржника ТОВ "ДЦ Київ" за кредитним Договором № 24901-20/10-1 від 27.05.2010 було відступлено на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" у повному обсязі.

За наведених обставин, визнання ПАТ "Банк "Київська Русь" кредитором ТОВ "Ольвита" жодним чином не впливає та не спростовує обставин того, що Банк при укладенні договору факторингу відмовився від власних майнових вимог до поручителя за договором поруки № 25165-20/10-5 від 31.05.2010.

Таким чином, враховуючи, що вимоги за договором поруки № 25165-20/10-5 від 31.05.2010 на користь Банку були підтверджені рішенням суду у справі №911/4460/13, яке набрало законної сили на момент укладення спірного договору факторингу, Банк фактично відмовився від стягнутих з ТОВ "Ольвита" рішенням суду 43434909,83 грн. без будь-яких додаткових умов з боку фактора, що як вже зазначено вище, є беззаперечною підставою для застосування ознак нікчемності передбачених п.1 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, уклавши з ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" договір факторингу та відмовившись від власних майнових вимог за укладеним договором поруки, ПАТ "Банк "Київська Русь" погіршив своє фінансове становище, здійснив відчуження власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність, допустив здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників та кредиторів банку, що, як наслідок, призвело до його неплатоспроможності, оскільки це унеможливило виконання банком своїх зобов`язань перед клієнтами банку (вкладними, кредиторами).

Зазначені обставини свідчать відповідно про нікчемність договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014 відповідно до п.2 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Щодо наявності ознак нікчемності договору факторингу № 98688-23/14-1 від 04.09.2014, передбачених п.3 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то судом першої інстанції вірно встановлено наступне.

Як вбачається з умов договору факторингу, в результаті його укладення ПАТ "Банк "Київська Русь" взяло на себе зобов`язання відступити іншій особі права вимоги заборгованості за Кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008, номінальний розмір якої складав 126930184,61 грн., а також відступити права вимоги за договором іпотеки від 19.02.2008, предметом якого виступає нерухоме майно, заставною вартістю 31271952,00 грн (салатний корпус з вбудованим АПК ІІ-а черга, загальною площею 3058,40 кв.м., та земельна ділянка кадастровий номер :01:006:0019, площею 1,4 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Щасливе, вул. Героїв Майдану (попередня назва вул. Леніна) 20-Г.

Згідно із визначенням, у п.п. 14.1.71 Податкового кодексу України передбачено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пунктом 14.1.219. Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Згідно із статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості майнових прав від 03.06.2020, складеного ПП "Донецько-Східний Брокерський Торговий Дім" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1213/17 від 19.12.2017), ринкова вартість об`єкта оцінки (майнових прав ПАТ "Банк "Київська Русь" за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008) станом на дату укладення договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, становить 18681600,00 грн.

За даним звітом ринкова вартість відступлення прав вимоги за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 відрізняється від ціни відступлення прав вимоги, визначеної в договорі факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014, на 30,41%.

Водночас, ТОВ ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" надано у матеріали справи Звіт про незалежну оцінку вартості майнових прав Банку від 20.06.2016, складений суб`єктом оціночної діяльності ПП "Інформаційно - консультативний центр" Поповим М.В. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №196/16, виданий Фондом державного майна України 02.03.2016, ліцензія Держземагентства України на проведення землеоціночних робіт Серія АЕ №191244 від 04.03.2014). Відповідно до зазначеного звіту ринкова вартість об`єкта оцінки - майнових прав Банку - права вимоги за заборгованістю позичальника за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 з додатковими угодами до нього та іпотечним договором зі змінами від 19.02.2008 становить: 13018600,00 грн.

Відповідно до наданого ТОВ ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" у матеріали справи висновку про вартість майна, складеного ПП "ТА-Експерт-Сервіс" (дата оцінки 04.09.2014; дата завершення складення звіту) ринкова вартість майнових прав грошової вимоги за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 становить 12542200,00 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

За рецензією № 18 від 28.09.2020, що здійснена на оцінку ПП "Інформаційно - консультативний центр" від 03.09.2014 року (дата оцінки) - 20.06.2016 року (дата звіту), рецензентом було виявлено ряд недоліків, що вплинули на достовірність оцінки.

За рецензією № 19 від 28.09.2020, що здійснена на оцінку ПП "ТА-Експерт-Сервіс" від 04.09.2014 року (дата оцінки) - 17.11.2016 (дата звіту), рецензентом було виявлено ряд недоліків, що вплинули на достовірність оцінки.

Згідно із рецензією Громадської організації ВГО "Союз експертів України" від 02.11.2020 здійсненою на оцінку ТОВ "ФК "КАНТІЄРО" від 04.09.2014 року (дата складання звіту 03.06.2020), рецензентом вказано про наявність незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки.

Разом з тим, ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" надано у матеріали справи рецензію Всеукраїнської громадської організації "Всеукраїнська спілка експертів оцінювачів" від 08.07.2016 на оцінку ПП "Інформаційно - консультативний центр" від 03.09.2014 рецензентом вказано про наявність незначних недоліків, які не вплинули на достовірність оцінки.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що одним з факторів, що впливають на вартість майнових прав, є наявність забезпечувальних зобов`язань, якими забезпечується виконання боржниками за кредитними договорами своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати інших платежів за кредитними договорами, адже у випадку невиконання/неналежного виконання основного зобов`язання позичальником кредитор має право звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитним договором.

У контексті наведеного, щодо наданого ПАТ "Банк "Київська Русь" у матеріали справи Звіту про оцінку майна, складеного ЗАТ "Консалтингюрсервіс", згідно із яким станом на дату оцінки 17.04.2019 вартість майнових прав за кредитним договором становить 7972292,00 грн., то місцевий господарський суд вказав, що зазначений звіт не підтверджує вартість майнових прав за кредитним договором, оскільки за змістом звіту вартість майнових прав визначена суб`єктом оціночної діяльності без врахування забезпечення.

Оцінивши надані сторонами у матеріали справи висновки та звіти про оцінку майнових прав за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 з додатковими угодами до нього та іпотечним договором зі змінами від 19.02.2008, рецензії, враховуючи, що такі звіти та рецензії містять суперечливі висновки щодо вартості майнових прав за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами не підтверджено дійсної ціни вартості майнових прав.

З урахуванням наведеного, позивачем за зустрічним позовом не доведено факту невідповідності передбаченої договором факторингу ціни права вимоги за кредитним договором звичайній ціні такого права, а саме наявності різниці більш, ніж у 20 відсотків.

Разом з тим, як вже було вказано, наявні у матеріалах справи докази та досліджені судом обставини підтверджують наявність ознак нікчемності договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 згідно із п.1, 2 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Стосовно посилань ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" на те, що оплата за договором факторингу № 98688-23/14-1 відбувалась за рахунок кредиторської заборгованості проблемного Банку перед платником, а отже, реальних грошових надходжень до Банку не відбувалось та на момент погашення заборгованості була обмеженість у використанні ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" коштів на його рахунках та неможливість Банку виконувати свої зобов`язання перед кредиторами (вкладниками, клієнтами), слід зазначити наступне.

Згідно п. 22.9. ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Крім цього, згідно з п. 2.22. Інструкції, затвердженої постановою НБУ "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" № 22 від 21.01.2004 (далі - Інструкція № 22) банк виконує розрахункові документи (документи на паперовому носії, що містять доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача, - п. 1.4. Інструкції) відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунку клієнта, якщо інше не встановлено договором між банком і клієнтом.

Пунктом 2.25. Інструкції № 22 встановлено, що платежі з рахунків клієнтів банк здійснює в межах залишків коштів на цих рахунках на початок операційного дня.

Пункт 3.6 Інструкції № 22 встановлює, що платіжне доручення від платника банк приймає до виконання за умови, що його сума не перевищує суму, яка є на рахунку платника.

Згідно п. 7.1. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки мають право відкривати своїм клієнтам: 1) вкладні (депозитні), 2) поточні та 3) кореспондентські рахунки.

Відповідно до п. 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 7.1.3. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Відкриття кореспондентських рахунків здійснюється шляхом встановлення між банками кореспондентських відносин у порядку, що визначається Національним банком України, та на підставі відповідного договору.

Згідно п. 16.1. ст. 16 названого Закону до документів на переказ відносяться: 1) розрахункові документи, 2) документи на переказ готівки, 3) міжбанківські розрахункові документи, 4) клірингові вимоги та 5) інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (п. 1.35 ст. 1 Закону).

В п. 27.1. ст. 27 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зазначається, що міжбанківський переказ здійснюється шляхом: проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в національному банку України; проведення суми переказу через кореспондентські рахунки, що відкриваються банками в інших банках або в розрахунковому банку.

Внутрішньобанківський переказ здійснюється банком у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до пунктів 30.1., 30.2. статті 30 вказаного Закону переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що кореспондентські рахунки призначені для проведення міжбанківських розрахунків, тоді як оплата за договором факторингу була здійснена ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" за допомогою відповідного розрахункового документа - платіжного доручення (не міжбанківського) і такий платіж здійснювався всередині одного банку (внутрішньобанківський переказ).

При цьому, банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про перерахування коштів з його поточного рахунку, яке здійснюється в межах залишків коштів на цьому рахунку;

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що вказані платежі відбувались всередині банку, тому їх проведення не могло відображатись на кореспондентському рахунку самого банку, відкритому в іншому банку (НБУ). Так само і не міг залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" в НБУ (призначеному для міжбанківських розрахунків) впливати на можливість проведення клієнтом операції з перерахування коштів з одного рахунку, відкритого в банку на інший рахунок, також відкритий в даному банку.

Також, слід зазначити, що проведення банком платіжної операції із перерахування коштів із поточного рахунку ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" в ПАТ "Банк "Київська Русь" не є правочином у розумінні положень статей 202, 626 Цивільного кодексу України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, оскільки здійснюючи операції із перерахування коштів, банк не вчиняє окремих правочинів, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банку - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493.

Отже, наведені обґрунтування нікчемності договору факторингу у зазначеному випадку не отримали підтвердження.

Наявність ознак нікчемності правочину в силу приписів п.4-8 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" судом не встановлена та позивачем за зустрічним позовом належними доказами не доведена.

Стосовно доводів апелянта - ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" про недійсність договору факторингу на підставі ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України, з посиланням при цьому на те, що кредитування клієнта фактором відбулось за рахунок не власних коштів фактора, а за рахунок коштів, які були залучені останнім у третіх осіб, що потребувало наявності у ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Статтею 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

За змістом частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 ГК України та частини 5 статті 5 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у договорі факторингу беруть участь три сторони: клієнт, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина 2 статті 1079 Цивільного кодексу України), фактор, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина 3 статті 1079 Цивільного кодексу України), та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до положень пункту 3 статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовим кредитом є кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Положеннями частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено перелік послуг, які вважаються фінансовими, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини 1 статті 4) та факторинг (пункт 11 частини 1 статті 4).

Дослідивши зміст оскаржуваного правочину судом встановлено, що він не є договором про надання фінансової послуги та не передбачає надання фінансового кредиту в розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а тому підстави вважати, що кредитування клієнта фактором відбулось за рахунок не власних коштів фактора, а за рахунок коштів, які були залучені останнім у третіх осіб, відсутні.

Враховуючи викладене, підстави для визнання недійсним договору факторингу згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України відсутні, а тому доводи апелянта - ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" в наведеній частині підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

В свою чергу, встановленими судом у цій справі обставинами підтверджено наявність ознак нікчемності договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 згідно із п.1, 2 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У постанові від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 95, 96).

При цьому, згідно з частиною 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

З огляду на те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується лише до оспорюваних правочинів, а визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону, позовна вимога про визнання недійсним нікчемного договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 правомірно не була задоволена місцевим господарським судом.

Разом з тим, з огляду на встановлені судом обставини нікчемності договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та враховуючи, що недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, задоволення судом першої інстанції вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014 визнається колегією суддів обґрунтованим.

Стосовно заяви позивача про застосування строку позовної давності до вимог за зустрічним позовом, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" набуло прав вимоги за кредитним договором №5714-20/8-1 від 15.02.2008 та за іпотечним договором від 19.02.2008 за результатами відкритих торгів (електронного аукціону), проведених 18 березня 2020 року.

Отже, відповідно вказане товариство могло дізнатися про наявність договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014 лише після березня 2020 року.

Із зустрічним позовом ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" звернулося до суду у вересні 2020, тобто в межах строку позовної давності.

За наведених обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" не було пропущено строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про визнання недійсними договору факторингу №98688-23/14-1 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.10.2014.

Доводи апелянта - ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з неправомірним поновленням строку на подання зустрічного позову, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.180 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 08.05.2020 судом встановлено строк для подання відзиву на позов, а саме: протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" установлено карантин з 12.03.2020 на усій території України.

В свою чергу, 30.03.2020 був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ (набрав чинності 02.04.2020), яким розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України доповнено пунктом 4, згідно із яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349 продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з тим, 17.07.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №731-ІХ від 18.06.2020, яким внесені зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Так, з урахуванням дії на території України певних обмежень, що спричинені пандемією COVID-19, з метою убезпечення співробітників ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, наказом директора ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" № 83/5 від 10.06.2020 вирішено перевести співробітників на дистанційний режим роботи.

ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" зазначало, що переведення працівників на дистанційний режим роботи призвело до певних затримок в роботі, зокрема, в отриманні поштових відправлень.

В подальшому, протоколом Наради Комітету врегулювання проблемних питань ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" від 01.09.2020 через невиконання представником Адвокатом Хромєєвим Д.С. обов`язків щодо належного представництва інтересів ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" у справі №910/6232/20, було вирішено припинити повноваження Адвоката Хромєєва Д.С. за Договором про надання правової допомоги в частині представництва інтересів Товариства у справі № 910/6232/20 та доручено Адвокату Трековій Л.В. здійснювати подальше представництво інтересів ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс".

Враховуючи вище викладене, з огляду на наведені ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" обґрунтування для продовження строку на подання відзиву (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову), враховуючи доведеність заявником обставин зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, керуючись вказаними вище нормами процесуального законодавства України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а також з метою сприяння сторонам у реалізації ними процесуальних прав, виходячи з приписів Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для продовження строку для подання відзиву на позов (з урахуванням заяви позивача про зміну предмету позову).

За таких обставин, зустрічний позов ТОВ "Фінансова компанія "Ю-Бейс" поданий з дотриманням вимог ч.1 ст.180 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, вказані доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження матеріалами даної справи.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ю-Бейс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6232/20 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на їх заявників.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 у справі №910/6232/20.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.03.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко