РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2021Справа № 910/934/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аларіт-Пром-», м. Київ

про стягнення 269 136,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аларіт-Пром-» (далі - ТзОВ «Аларіт-Пром-»/відповідач) про стягнення 269 136,00 грн, у тому числі: 94 696,00 грн - пені та 174 440,00 грн - штрафу, нарахованих внаслідок несвоєчасного виконання зобов`язань за договором №ПР/Автобаза-191148/НЮ від 28.12.2019.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.01.2021 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Приписами статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аларіт-Пром-» (далі - постачальник) укладено договір № ПР/Автобаза-191148/НЮ, предметом якого є поставка постачальником покупцю автопаливозаправника в кількості 1 одиниця згідно зі Специфікацією №1.

Відповідно до п. 4.1. договору поставка товару здійснюється протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

В п. 4.4. договору сторони погодили, що товар повинен бути поставлений постачальником після одержання рознарядки від покупця про готовність до прийому товару (датою отримання рознарядки вважається дата отримання рознарядки постачальником особисто або дата, зазначена в поштовому повідомленні про одержання рознарядки) до 30.12.2019.

Відповідно до п. 5.2. договору загальна сума договору складає 2 492 000,00 грн з урахуванням ПДВ 20% - 415 333,33 грн та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що за порушення строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% від вартості непоставленого в строк товару.

Термін дії договору - з моменту його підписання і до 30.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до повного їх виконання.

Крім того, між сторонами підписано Специфікацію від 28.12.2019 до цього договору, в якій сторони погодили поставку: автомобіль спеціалізований паливозаправний АТЗМ-4,5 на базі шасі МАЗ-4371N2.

28.12.2019 позивачем надано відповідачу рознарядку №06 до договору № ПР/Автобаза-191148/НЮ про готовність отримання автомобіля спеціалізованого паливозаправного АТЗМ-4,5 на базі шасі МАЗ-4371N2, яку отримала особисто директор ТзОВ «Аларіт-Пром-» Дяченко Л.Л. , що підтверджується його підписом на цій рознарядці.

07.02.2020 відповідачем поставлено, а позивачем отримано товар, визначений у специфікації від 28.12.2019 та рознарядці № 06 від 28.12.2019, що підтверджується підписаними сторонами видатковою накладною № АП-0000140 від 07.02.2020 та актом прийому-передачі транспортного засобу до цієї видаткової накладної.

Отже, у зв`язку з порушенням ТзОВ «Аларіт-Пром-» строків поставки товару, позивач на підставі п. 10.3. договору нараховує пеню у розмірі 94 696,00 грн та штраф у сумі 174 440,00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Судом вище встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір №ПР/Автобаза-191148/НЮ від 28.12.2019, відповідно до якого відповідач поставив товар, визначений у специфікації та рознарядці № 06 від 28.12.2019, проте з порушенням строків, визначених у договорі.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В п. 4.4. договору сторони погодили, що товар повинен бути поставлений постачальником після одержання рознарядки від покупця про готовність до прийому товару (датою отримання рознарядки вважається дата отримання рознарядки постачальником особисто або дата, зазначена в поштовому повідомленні про одержання рознарядки) до 30.12.2019.

Судом встановлено, що в порушення умов п. 4.4. договору ТзОВ «Аларіт-Пром-» здійснило поставку товару лише 07.02.2020, що підтверджується видатковою накладною №АП-0000140 від 07.02.2020 та актом прийому-передачі транспортного засобу до цієї видаткової накладної.

На підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Таким чином, прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання за договором щодо поставки товару становить 38 днів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи встановлене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження належного виконання свого зобов`язання щодо поставки товару у визначений у договорі строк, або відсутності вини порушення взятого на себе зобов`язання, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Аларіт-Пром-» порушено умови договору та положення ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Отже, у зв`язку з простроченням виконання свого зобов`язання щодо поставки товару понад 30 днів позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 94 696,00 грн, нараховану на суму боргу за період з 31.12.2019 по 06.02.2020 та штрафу у розмірі 174 440,00 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що за порушення строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф в розмірі 7% від вартості непоставленого в строк товару.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, і встановив, що їх розмір обчислено позивачем арифметично вірно, відповідно вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аларіт-Пром-» (01103, місто Київ, вулиця Німанська, будинок 10; ідентифікаційний код 40396264) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49038, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; ідентифікаційний код 40081237) пеню у розмірі 94 696 (дев`яносто чотири тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 00 коп., штраф у сумі 174 440 (сто сімдесят чотири тисячі чотириста сорок) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 4 037 (чотири тисячі тридцять сім) грн 04 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук