ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. Справа№ 911/1634/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №911/1634/20 (суддя Ващенко Т.М., м. Київ)

за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" , м. Біла Церква, Київської обл.,

до Державної установи "Центр пробації", м. Київ

про стягнення 10 635,26 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Державної установи «Центр пробації» (далі - відповідач) про стягнення 10 635,26 грн, з яких: 9 695,72 грн основного боргу, 390,79 грн 3% річних, 548,75 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору № 626/36 К від 28.02.2019 про закупівлю за державні кошти теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.08.2020 встановлено, що місцезнаходженням відповідача є місто Київ та направлено матеріали даної справи за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі №911/1634/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Державної установи "Центр пробації" на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" 9 695,72 грн основного боргу, 372,63 грн, 3% річних, 423,22 грн інфляційних втрат, 2 073,60 грн судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до Договору № 626/36 К від 28.02.2019 про закупівлю за державні кошти теплової енергії позивачем було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії у період з січня-квітня 2019 року, однак відповідачем зобов`язання по оплаті наданих йому послуг відповідачем було виконано частково (відповідачем було сплачено 13 668,50 грн), у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 9 695,72 грн. Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне стягнути зазначену суму боргу.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив, що позивачем невірно було встановлено невірний початок періоду нарахуванням штрафних санкцій. За розрахунками місцевого господарського суду підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 372,63 грн 3% річних, 423,22 грн інфляційних втрат.

У задоволенні вимог Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Білоцерківтепломережа" про 3% річних в сумі 18,16 грн та інфляційні втрати в сумі 125,53 грн судом відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Державна установа "Центр пробації" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення повністю.

Апеляційна скарга Державної установи "Центр пробації" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема - ст.ст. 11, 526, 625, 626, 629, 631, 651 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 174, 216 Господарського кодексу України та порушенням норм процесуального права, яке виражено у неповному з`ясуванні обставин справи.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом було залишено поза, що 26.04.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Додатковому угоду до Договору № 626/36 К від 28.02.2019 про закупівлю за державні кошти теплової енергії, у якій було зменшено суму Договору у зв`язку зі зменшенням обсягів закупівлі. За умовами Додаткової угоди ціна Договору становить 13 668,50 грн.

26.04.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до Договору .

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до Договору у зв`язку із зменшенням обсягів закупівлі, з урахуванням фактичного обсягу видатків, зменшити суму Договору про закупівлю за державні кошти у розмірі 32 960,50 грн в т.ч. ПДВ 5 493,42 грн, сторони дійшли згоди внести зміни до п. 3.1. Розділу 3 Договору та викласти його у наступній редакції:

«п. 3.1. Ціна цього Договору становить 13 668,50 грн) з урахуванням ПДВ».

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору надані послуги з постачання теплової енергії за січень-квітень 2019 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на суму 23 364,22 грн.

Відповідачем було оплачено 13 668,50 грн.

При цьому, з боку відповідача залишився не підписаний акт прийому- передачі за січень 2019 року на суму 9 695,72 грн.

Відповідачем заборгованість за січень 2019 року в сумі 9 695,72 грн сплачено не було.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч. 1 ст. 509 ЦК України).

За змістом положень ст.ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін ( ст. 714 ЦК України).

Статтями 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України унормовано, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення Зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як вже зазначалось вище що, у відповідності до актів приймання-передачі за Договором за січень-квітень 2019 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на суму 23 364,22 грн.

З боку відповідача залишився не підписаний акт прийому - передачі за січень 2019 року на суму 9 695,72 грн.

При цьому, не підписаний зі сторони відповідача акт за січень 2019 року на суму 9 695,72 грн є погодженим споживачем у порядку п. 5.4 Договору за відсутності заперечень останнього.

Враховуючи те, що сума боргу відповідачем, яка 9 695,72 грн, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи і останній на момент прийняття рішення не надав належні докази на підтвердження відсутності вказаної заборгованості перед позивачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем Договору № 626/36 К від 28.02.2019 про закупівлю за державні кошти теплової енергії, позивач просив стягнути з відповідача інфляційних втрат в сумі 390,79 грн 3% річних, 548,75 грн інфляційних втрат.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Місцевий господарський суд було вірно встановлено про те, що строк оплати за січень 2019 року становив по 15.02.2019 включно, отже прострочення настало з 16.02.2019.

Так, за розрахунками суду першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 372,63 грн 3% річних, 423,22 грн інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 390,79 грн 3% річних, 548,75 грн інфляційних втрат, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 372,63 грн та інфляційні втрати у розмірі 423,22 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 18,16 грн та інфляційні втрати в сумі 125,53 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених позивачем в апеляційній скарзі

Доводи скаржника відсутність підстав оплачувати спожиту теплову енергію виходячи зі зменшеної сторонами ціни шляхом укладення Додаткової угоди № 1 до Договору суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше, умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 01.01.2019, по-друге, відповідачем теплову енергію спожито і вона має бути ним оплачена.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі № 911/1634/20, та, відповідно, апеляційна скарга Державної установи "Центр пробації" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 у справі № 911/1634/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко