ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Черкаси справа № 10/5026/290/2011(925/1502/20)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Халявка І.М. - адвокат за ордером;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб: не з`явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Лізинг Україна" (м. Київ) до Приватного акціонерного товариства "Первомайський кар`єр "Граніт (м. Черкаси) про спонукання до виконання мирової угоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» звернулось до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом примусового стягнення 17110358,83 грн. заборгованості відповідно до ухвали Господарського суду Черкаської області від 03.06.2019 у справі №10/5026/290/2011 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» .

Ухвалою від 25.11.2020 суддя Боровик С.С. ( а.с. 74-75 том 1) позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.11.2020 суд задовольнив заяву позивача від 17.11.2020 про забезпечення позову, наклав арешт на рухоме та нерухоме майно ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» в межах суми стягнення (а.с. 76).

В подальшому постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2021 ухвалу господарського суду Черкаської області від 25.11.2020 року у справі № 10/5026/290/2011 (925/1502/20) скасовано. Прийнято нове рішення, яким заяву ТОВ Альфа-Лізинг Україна про забезпечення позову повторно задоволено і накладено арешт на рухоме та нерухоме майно Приватного акціонерного товариства Первомайський кар`єр Граніт в межах суми стягнення 17110358,83 грн.

Ухвалою від 12.01.2021 (а.с. 76 том 2) задоволено самовідвід судді господарського суду Черкаської області Боровику С.С. від розгляду позовної заяви від 20.11.2020 року ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» про спонукання до виконання мирової угоди по справі №10/5026/290/2011(925/1502/20) та в порядку встановленому статтею 32 ГПК України передано до автоматизованої системи документообігу господарського суду Черкаської області для визначення нового складу суду.

Справу передано в провадження судді господарського суду Черкаської області Спаських Н.М.

Ухвалою від 18.01.21 (з урахуванням виправлення описки ухвалою від 01.02.21) за заявою відповідача ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» судом залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, );

2) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Миколаївській області (54017, м. Миколаїв, просп. Центральний, 93, );

3) Первомайський міськрайонний центр зайнятості (55213, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Шевченка, 18, );

4) Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (18001, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 18, );

5) Товариство з обмеженого відповідальністю «Агросолтек» (13331, Житомирська область, Бердичівський район, с. Швайківка, вул. Осівка, 1, );

6) Приватне акціонерне товариство «Бластко» (53073, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Златоусовка, вул. Підстепна, 29 А, );

7) Приватне підприємство «ІнтерІнформЦентр» (61022, м. Харків, вул. Клочківська, 67, );

8) Приватне акціонерне товариство «Азот» (18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, );

9) Товариство з обмеженою відповідальністю «Соснівський Гранкарєр» (34550, Рівненська область, Сарненський район, смг. Клесів, вул. Залізнична, 63, );

10) Товариство з обмеженою відповідальністю «Девелопмент констракшн Холдинг» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 68, 5-й поверх, );

11) Товариство з обмеженою відповідальністю «НьоюСистемс Центр» (61022, м. Харків, вул. Клочківська, 67, );

12) Публічне акціонерне товариство «Янцівський гранітний кар`єр» (70050, Запорізька область, смт. Камінне, вул. Зелена, ЗО, );

13) Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Системс Ре» (61022, м. Харків, вул. Клочківська, 67, );

14) Приватне акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Смарт Капітал» (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 4 А, кім. 31/2, ).

В останнє засідання з`явився лише представник позивача. Суд відхилив клопотання третьої особи ТОВ «Агросолтек» від 22.03.2021 про відкладення розгляду справи з підстав подання ним апеляційної скарги на ухвалу суду від 03.06.2019, оскільки відсутні докази про відкриття апеляційного провадження.

Також суд відхилив і клопотання відповідача про відкладення через перебування представника в іншому судовому засіданні, оскільки учасники господарського процесу можуть мати кілька представників для ведення справи в суді.

Представник позивача свої вимоги підтримав повністю, відповідач проти позову заперечив і просить у його задоволенні відмовити.

З матеріалів справи вбачається наступне:

Ухвалою від 19.07.2011 у справі № 10/5026/290/2011 затверджено реєстр вимог кредиторів боржника (ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт»), серед яких є ТОВ "УніКредит Лізинг", правонаступником якого є позивач у справі, і має вимоги на суму 18 536 133,78 грн., з яких 17 152 164,81 грн. погашаються в четверту чергу, а 1383968,97 у шосту чергу (а.с. 11 том 1).

Ухвалою суду від 03.06.2019 (а.с. 20 том 1) затверджено мирову угоду у справі про банкрутство ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт», за умовами якої визначено порядок відстрочення та розстрочення конкурсних вимог до боржника перед кредиторами другої, третьої, четвертої та шостої черг.

За умовами цієї мирової угоди вимоги позивача в сумі 17 152 164,81 грн. віднесені до вимог четвертої черги (загальна сума цих вимог по всіх кредиторах четвертої черги становить 86 587 811,23 грн.), які погашаються після затвердження мирової угоди судом та зі спливом чотирьохмісячного строку відстрочення, який починає рахуватися з дня набрання мировою угодою чинності і сплачуються із розстроченням платежу на шість місяців починаючи з дати закінчення строку відстрочки погашення заборгованості. Щомісячні платежі становитимуть 2 858 694,13 грн. Термін сплати платежу - останній день відповідного місяця.

У відповідності до п. 2.7. Ухвали суду від 03.06.2019 - мирова угода укладається у відповідності до ч. 2,3 ст. 31 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено принцип пропорційного задоволення грошових вимог кредиторів в межах однієї черги.

Також розділом 3. Інші умови у Мировій угоді передбачено, що Мирова угода може бути визнана недійсною або розірвана за рішенням господарського суду у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менше третини вимог кредиторів відповідно до п. 2.1-2.3. ст. 2 Мирової угоди. При цьому розірвання Мирової угоди щодо окремого кредитора не тягне її розірвання щодо інших кредиторів. У разі невиконання Мирової угоди, кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому Мировою угодою.

Відповідач доводить, що станом на час вирішення спору вже є повністю погашеними вимоги другої та третьої черг кредиторів, про що вказано у відзиві на позов, тобто, у відповідача немає об`єктивних перешкод приступити до виконання зобов`язань перед кредиторами четвертої та наступної черг.

Представники позивача та відповідача підтверджують, що станом на час вирішення спору вже є простроченими строки для повного виконання зобов`язання ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» перед позивачем з четвертої черги по Мировій угоді щодо сплати 17 152 164,81 грн.

За доводами позивача, ним було двічі пред`явлено до примусового виконання через приватних виконавців Мирову угоду в частині стягнення коштів, які повинні були бути перераховані позивачу як кредитору четвертої черги. Сума фактично стягнутого боргу виконавцями склала 1 425 774,95 грн. і тому непогашений залишок заборгованості ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» перед позивачем по Мировій угоді станом на час вирішення спору становить 17 110 358,83 грн. і кошти на погашення цього залишку боргу позивачу не надходили.

Спору з приводу розміру заборгованості, що складає предмет позову, між сторонами немає. Доказів сплати коштів на погашення цього боргу в ході розгляду справи з боку відповідача не подано.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 10/5026/290/2011 (а.с. 32 том 1) залишено без змін ухвалу Господарського суду Черкаської області від 19.02.2020 про визнання неправомірними дій приватного виконавця у формі прийнятих ним постанов, зобов`язано приватного виконавця, зокрема, повернути без виконання ухвалу суду від 03.06.2019 про затвердження Мирової угоди, звільнити майно та кошти ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» з-під арешту. Вказана ухвала мотивована тими обставинами, що ухвала у справі про банкрутство про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом на відміну від ухвали про затвердження мирової угоди у позовному провадженні. При цьому порядок та умови захисту прав кредиторів визначені нормами спеціального Закону про банкрутство.

У вказаній постанові судом касаційної інстанції викладено такі висновки:

Враховуючи положення пункту 1-1 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення Закону про банкрутство від 22.12.2011 № 4212-VI (що набрав чинності з 19.01.2013) та обставини: відкриття провадження у цій справі ухвалою від 14.02.2011 (в період чинності Закону України від 30.06.1999 № 784-XIV), застосування до Боржника згідно з ухвалою від 27.02.2012 процедури санації, тривання процедури санації у цій справі до 03.06.2019 ухвалення судом рішення про припинення процедури санації Боржника, затвердження (зі стадії санації) мирової угоди і закриття з цих підстав провадження у справі про банкрутство Боржника, то провадження у цій справі здійснювалось за правилами Закону про банкрутство в редакції Закону України від 30.06.1999 № 784-XIV, відповідно до положень якого регулювались правовідносини у цій справі, у тому числі щодо підстав та порядку укладення, виконання мирової угоди у справі про банкрутство.

Отже правовідносини, що виникли на підставі укладеної та затвердженої судом у цій справі в період чинності Закону про банкрутство мирової угоди, вимагають правової кваліфікації за правилами та положеннями Закону про банкрутство.

Суд касаційної інстанції чітко розділив правову природу мирової угоди у позовному провадженні та мирової угоди у справі про банкрутство.

Верховний Суд вважає, що на відміну від правовідносин між сторонами у позовному провадженні, відносинам неплатоспроможності притаманно те, що вони не є засобом вирішення окремого спору між боржником та його кредитором, а повинні забезпечити колективний механізм захисту інтересів різних кредиторів (конкурсних, заставних, поточних), інших учасників провадження у справі про банкрутство та справедливий розподіл активів боржника поміж цими кредиторами, справедливі умови реалізації майна боржника з метою пропорційного захисту майнових інтересів боржника та кредиторів.

Тому на відміну від справ позовного провадження, у яких ухвали про затвердження мирової угоди є виконавчими документами і повинні відповідати вимогам статті 193 ГПК України та вимогам частин першої та другої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", мирова угода, затверджена у справі про банкрутство, не є виконавчим документом, законом не передбачено можливості її примусового виконання, на правовідносини з виконання мирової угоди у справі про банкрутство не поширюються положення ГПК України, якими врегулюванні питання виконання мирової угоди, укладеної у справі позовного провадження. При цьому Суд звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 7/17-2087-2011.

Враховуючи висновки з вказаної постанови Верховного Суду від 22.09.2020 про те, що ухвала суду у справі про банкрутство ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» від 03.06.2019 про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом і не може бути пред`явлена до примусового виконання через виконавчу службу, позивач просить стягнути несплачену заборгованість з відповідача у позовному провадженні при вирішенні спору, що передбачає подальшу видачу наказу, який є виконавчим документом.

Як встановлено судом, сторонами не заперечується факт невиконання відповідачем перед позивачем зобов`язання за мировою угодою про сплату 17 110 358,83 грн., строк сплати яких вже настав, спору з приводу розміру цього боргу немає, доказів сплати боргу у більшій сумі, ніж обліковує позивач за четвертою чергою платежів, відповідач суду не надав.

Судом встановлено, що ухвала від 03.06.2019 про затвердження мирової угоди не розірвана та не визнана судом недійсною ні в якій її частині.

При цьому п. 3.7. затвердженої Мирової угоди передбачено, що у разі невиконання Мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до Боржника в обсязі, передбаченому Мировою угодою.

На думку суду, мирова угода безперечно є грошовим зобов`язанням для боржника ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» , яке виникає в т.ч. із рішення суду (ухвала про затвердження мирової угоди), яка була невіддільною від процесуальної дії суду по закриттю провадження у справі (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тому мирова угода у розумінні змісту статей 202, 203 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є правочином, а отже і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали і згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України підлягає обов`язковому виконанню.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції закону 1999 року N 784-XIV (далі - Закон про банкрутство), яка застосовувалася судом на час укладення мирової угоди визначено, що під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону про банкрутство щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Положення статей 4, 35 Закону про банкрутство свідчать, що мирова угода у справі про банкрутство одночасно є і цивільно-правовою угодою (правочином), і судовою процедурою у справі про банкрутство (така правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі 5015/2298/11).

Відповідно до частин 1, 2 статті 37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону 1999 року мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов`язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Згідно з положеннями частин 2,3,4 статті 37 Закону про банкрутство, мирова угода має містити положення про: розміри, порядок і строки виконання зобов`язань боржника; відстрочку чи розстрочку або прощення (списання) боргів чи їх частини. Крім цього, мирова угода може містити, зокрема, умови про виконання зобов`язань боржника третіми особами. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов`язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Одностороння відмова від мирової угоди не допускається (частина 3 статті 37 Закону про банкрутство).

Частиною 5 статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди.

Згідно положень ст. 39 в цій же редакції вказаного Закону, за заявою будь-кого із кредиторів мирова угода може бути визнана арбітражним судом недійсною за певних умов. Також Мирова угода може бути розірвана за рішенням арбітражного суду у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів чи провадження боржником дій, які завдають збитків правам та законним інтересам кредиторів.

У разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред`явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою.

Суд вважає, що якщо мирова угода у справі про банкрутство ПрАТ "Первомайський кар`єр "Граніт" затверджувалася за правилами Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону 1999 року N 784-XIV, то і наслідки невиконання мирової угоди повинні регулюватися вимогами цього ж Закону. Вони вірно вказані та затверджені судом у тексті Мирової угоди від 25.04.2019 згідно з ухвалою суду від 03.06.2019 (а.с. 20 том 1).

Суд виходить з того, що згідно Прикінцевих та перехідних положень наступної редакції ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI (що набрала законної сили 19.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Ця редакція Закону про банкрутство також містить аналогічні положення про укладення мирової угоди та наслідки її невиконання (ст. 77-82).

Оскільки в силу норм Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мирова угода у справі про банкрутство є самостійною судовою процедурою щодо боржника у справі про його банкрутство, то умови, порядок укладання та виконання такої мирової угоди, а також наслідки її невиконання були врегульовані нормами Закону про банкрутство, які є спеціальними.

Кодекс України з процедур банкрутства, який є чинним на час вирішення спору, положень про укладення мирової угоди та її наслідки не містить, однак це не позбавляє права позивача вирішити спір в обраний ним спосіб та у відповідності до норм законодавства, яке було чинним на час затвердження мирової угоди в справі про банкрутство.

Мирова угода у процедурі банкрутства є правочином, який змінює строки виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами, які виникли з раніше укладених ними правочинів або інших підстав. Унаслідок укладення мирової угоди у процедурі банкрутства виникнення нових або додаткових зобов`язань не відбувається, проте змінюється строк виконання зобов`язань за раніше укладеними правочинами між боржником та його кредиторами або їх розмір.

Таким чином, спеціальними нормами Закону N 784-XIV, які регламентують взаємини кредиторів та боржника у справі про банкрутство останнього, було прямо передбачено право кредитора захистити свої права у випадку невиконання боржником мирової угоди як шляхом її розірвання, визнання недійсною за рішенням суду, так і шляхом пред`явлення своїх вимог до боржника.

Вказані норми Закону пр банкрутство не передбачають виключно колективного звернення всіх кредиторів однієї черги як позивачів, за стягненням на їх користь боргу, не сплаченого їм за умовами мирової угоди.

Суд вже вказав, що на відміну від ухвали суду про затвердження мирової угоди у позовному провадженні, ухвала про затвердження мирової угоди у процедурі банкрутства не є виконавчим документом та не підлягає примусовому виконанню виконавчою службою. Тому невиконання боржником своїх договірних зобов`язань у строки, зазначені у мировій угоді, затвердженій у процедурі банкрутства, може мати наслідком окреме звернення кожного зацікавленого кредитора до суду з вимогами до боржника про стягнення заборгованості в розмірі, передбаченому мировою угодою, в позовному або наказному провадженні, встановленому процесуальним законодавством.

Суд не погоджується із запереченими відповідача та третіх осіб проти позову і вважає, що обов`язки боржника ПрАТ "Первомайський кар`єр "Граніт" виплачувати всім кредиторам однієї черги заборгованість перед ними рівномірно та пропорційно, обмежується лише строком, встановленим для такої виплати умовами мирової угоди. Боржник повинен вживати заходи до контролю за цим строком та за своєчасністю і повнотою виконання своїх обов`язків за мировою угодою в межах строку дії зобов`язання, яке виникає з мирової угоди.

У випадку прострочення таких умов мирової угоди, принцип пропорційності одночасного задоволення вимог всіх кредиторів однієї черги (покладений в основу мирової угоди) не може бути перешкодою для окремого кредитора у стягненні невиплачених йому за мировою угодою коштів в рамках окремого позовного провадження.

В протилежному випадку невиконання боржником мирової угоди та одночасне позбавлення права кредитора звернутися у позовному провадженні за примусовим стягненням боргу за мировою угодою призведе до зловживань з боку підприємства-банкрута та правової невизначеності у кредитора із подальшим виконанням перед ним простроченого зобов`язання за мировою угодою.

Питання про розірвання мирової угоди чи визнання її недійсною кожен кредитор вирішує відносно себе особисто, однак у чинному законодавстві, яке регулює відносини сторін, немає норми, яка б давала кредитору право застосувати лише ці два шляхи захисту свого інтересу у випадку несплати коштів боржником за мировою угодою.

Протилежні доводи відповідача з цього приводу суд відхиляє.

У відповідності до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права, який визначено Законом "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції 1999 року, підтверджено умовами мирової угоди від 25.04.2019 та ухвалою від 03.06.2019.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі "Півень проти України" вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано на те, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява N 3236/03, п. 43).

Ці ж принципи безперечно повинні бути застосовані до можливості примусового виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою суду у передбаченому законом порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року по справі № 916/661/20 Провадження № 12-55гс20 викладено правовий висновок про те, що невиконання боржником своїх договірних зобов`язань у строки, зазначені у мировій угоді, затвердженій у процедурі банкрутства, може мати наслідком звернення кредитора до суду з вимогами до боржника про стягнення заборгованості в розмірі, передбаченому мировою угодою, в позовному або наказному провадженні, встановленому процесуальним законодавством (п. 56).

Дані висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує на підставі ч. 4 ст.236 ГПК України та у відповідності до ч.ч.5,6 ст. 13 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Отже суд приходить до висновку, що правові підстави позову у справі доведені, а тому позов підлягає до повного задоволення.

При зверненні до суду позивач сплатив та доплатив судовий збір у загальній сумі 256 655,38 грн. за позов (а.с.9, 82 том 1) та 1051,00 грн. (а.с. 50 том 1) за подання заяви про забезпечення позову, яка була задоволена.

У відповідності до положень ст. 129 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача, з якого на користь позивача слід стягнути 257 706,38 грн. на відшкодування сплаченого судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» (ідентифікаційний код 00292356, м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, 8) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» (ідентифікаційний код 33942232, м. Київ, пр-кт Степана Бандери, 9) -- 17 110 358,83 грн. заборгованості на виконання мирової угоди від 25.04.2019, затвердженої ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03.06.2019 у справі №10/5026/290/2011 та 257 706,38 грн. на відшкодування сплаченого судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 23 березня 2021

Суддя Н.М. Спаських