Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1077/20

Господарський суд Івано-Франківської області у складі:

Рочняк О.В.

розглянувши матеріали позовної заяви Дочірнього підприємства "Томашпільський Райагроліс" ВОСЛП "Віноблагроліс" №1 від 30.11.2020 (вх.№18917/20 від 04.12.2020)

площа Тараса Шевченка, буд.6, смт. Томашпіль, Томашпільський район, Вінницька область,24200

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бенька Андрія Павловича

АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості в сумі 48 444 грн 37 коп.

без повідомлення (виклику) сторін

ВСТАНОВИВ: Дочірнє підприємство "Томашпільський Райагроліс" ВОСЛП "Віноблагроліс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Бенька Андрія Павловича про стягнення заборгованості за договором №04-03/2020 від 30.03.2020 в сумі 48 444 грн 37 коп., з яких: 47 174 грн 38 коп. - основна заборгованість, 112 грн 89 коп. - індекс інфляції, 157 грн 10 коп. - 3% річних.

Згідно з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.12.2020, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановив строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

Копії ухвали від 11.12.2020 у відповідності до ст.ст.120, 242 ГПК України направлено сторонам за юридичними адресами, вказаними в позовній заяві, що відповідають даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наявним в матеріалах справи.

Позивачем копію ухвали від 11.12.2020 отримано 18.12.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від відповідача поштова кореспонденція, направлена за адресою місцезнаходження: вул. Галицька, буд. 100, кв. 36, м. Івано-Франківськ, 76018, повернулася з відміткою відділення поштового зв`язку: «за закінченням терміну зберігання».

13.01.2020 з метою належного повідомлення відповідача повторно направлено за адресою його місцезнаходження копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11.12.2020 та зроблено телефонограму № 6/2021 зі службового номеру телефону за вказаним у позовній заяві номером телефону, за результатом якої абонемент не відповів.

Повторно направлена відповідачу 13.01.2021 копія ухвали від 11.12.2020 також повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, суд зазначає, що неодноразово повідомляв відповідача про розгляд вказаної справи як поштою так і телефонограмою.

У постанові Верховного суду від 16.09.2019 у справі №904/5452/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного суду вказав, що в разі якщо ухвалу зі справи було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Враховуючи вимоги чинного законодавства щодо розумності строків розгляду справи, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін від учасників справи до суду не надходило.

ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Позиція позивача. Позов мотивовано тим, що між позивачем та фізичною особою-підприємцем Бенько Андрієм Павловичем укладено договір № 04-03/2020 від 30.03.2020. Відповідач порушив договірні зобов"язання, які виникли між сторонами, а саме: не здійснив повної оплати за прийнятий товар, у зв"язку з чим виникла заборгованість в сумі 48 444 грн 37 коп. На суму боргу за прострочення виконання зобов"язання згідно ст. 625 Цивільного кодексу України та умов договору позивачем нараховано індекс інфляції та 3% річних.

Позиція відповідача. Правом на надання відзиву на позов відповідач не скористався.

Як вбачається із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив таке:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

30.03.2020 між Дочірнім підприємство "Томашпільський Райагроліс" (продавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Бенько Андрієм Павловичем (покупець, відповідач) укладено договір №04-03/2020 (а.с.10-11).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що продавець зобов"язується продати, а покупець купити на умовах франко-верхній склад продавця лісопродукцію, в подальшому "товар".

Кількість, якість та ціна товару наведені в специфікації № 1 до договору (п. 2.1.).

Об"єм товару визначається згідно ДСТУ 4020-2-2001 (п. 2.2.).

У відповідності до п. 3.1. загальна сума договору складає 300 000 грн 00 коп.

Згідно з п. 4.2. термін поставки - грудень 2020 року.

Пунктом 4.3. передбачено, що місячна партія становить пропорційну частину загальної кількості товару, що забезпечує рівномірну поставку протягом терміну визначену даним договором, та додатково погоджується сторонами графіком поставки, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 6.1 приймання товару представник покупця повинен здійснити в термін 3-х днів після отримання повідомлення від продавця про наявність підготовленої транспортної партії товару.

Відповідно до п. 6.2. приймання товару по кількості та якості (пп. 2.1-2.2) здійснюється уповноваженими представниками обох сторін на складі продавця перед завантаженням на транспортний засіб, з обов"язковим підписанням акту приймання-передачі товару. Після підписання акту приймання-передачі представником покупця рекламації по кількості та якості продавцю не можуть бути пред"явлені.

Платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно виставленого рахунку протягом п"яти банківських днів (п.7.1.).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у випадку ненадходження коштів на рахунок продавця, покупець втрачає право на придбання даної партії товару та втрачає право на гарантії.

У відповідності до п. 8.1. покупець купує товар для безпосередньої переробки і не має права здійснювати подальшу реалізацію товару, що є предметом цього договору, в необробленому вигляді.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання та діє до 31 грудня 2020 року (п. 11.1).

Відповідно до товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серія ВАА № 130052 від 31.03.2020 позивач свої зобов"язання по відпуску лісопродукції здійснив на загальну суму 77 174 грн 38 коп (а.с. 13).

Як вбачається з платіжного доручення № 1 від 31.03.2020, відповідач здійснив оплату за лісопродукцію на суму 30 000 грн (а.с. 12).

З метою досудового врегулювання спору Дочірнє підприємство "Томашпільський Райагроліс" ВОСЛП "Віноблагроліс" звернулося до фізичної особи-підприємця Бенька Андрія Павловича з претензією № 13 від 26.06.2020 про перерахування заборгованості згідно договору купівлі-продажу товарів №04-03/2020 від 30.03.2020 у розмірі 47174 грн 38 коп., яку направлено відповідачу 02.07.2020 (а.с. 15,16).

Як вбачається з копії розписки від 01.09.2020, яка міситься в матеріалах справи, Бенько А.П. зобов"язується та гарантує повернути заборгованість, що виникла між сторонами у сумі 47 174 грн 48 коп. в термін до 20.10.2020. Претензійний лист від ДП "Томашпільський Райагроліс" отримав та повністю із ним погоджується (а.с.19).

Відповідно до платіжного доручення № @2PL468061 від 26.10.2020, відповідач перерахував позивачу 500 грн (а.с. 20).

Отже, загальна сума оплати відповідачем за договором купівлі-продажу товарів №04-03/2020 від 30.03.2020 становить 35000 грн.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Відповідно до частини 1, 2 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 173, 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правочин між сторонами за своєю правовою природою, основними та другорядними ознаками є договором поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір поставки №04-03/2020, укладений між сторонами 30.03.2020 є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні приписи містяться у ст.265 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом, за результатами дослідження наявних в матеріалах справи первинних документів, якими в даному випадку є товарно-транспортна накладна, встановлено, що 31.03.2020 позивач поставив відповідачу лісопродукцію на суму 77 174 грн 38 коп.

Також судом встановлено, що відповідачем сплачено позивачу 30 500 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 31.03.2020 на суму 30000 грн та платіжним дорученням №@2PL468061 від 26.10.2020 на суму 500 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем з оплати за поставлений товар становить 46674 грн 38 коп.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В силу положень частини 1 статті 692 ЦК України, обов`язок покупця з оплати товару виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Отже, покупець зобов`язаний розрахуватися з продавцем (постачальником) за придбаний (поставлений) товар з моменту його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар.

Відповідно до частини 3 статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживати правом в інших формах. Отже, сторона договору поставки, яка прийняла поставлений товар на виконання такого договору, не повідомивши протилежну сторону про прийняття товару на відповідальне зберігання, не вправі відмовитись від виконання зобов`язань з розрахунку за отриманий товар, незважаючи на те, що умовами договору поставки передбачалась 100% передоплата товару, оскільки протилежне матиме наслідки зловживання правом з боку одержувача товару. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 905/102/17.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати заборгованості за поставлений товар у розмірі 46674 грн 38 коп.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача 47174 грн 38 коп. заборгованості, проте не врахував, хоча і зазначав у позові, що відповідач 26.10.2020 сплатив 500 грн заборгованості, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 500 грн основної заборгованості належить відмовити.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 157 грн 10 коп. за період з 21.10.2020 по 30.11.2020 та інфляційні збитки в сумі 1112 грн 89 коп. за період з 21.10.2020 по 30.11.2020.

При цьому, позивач у позові вказує, що загальний час прострочення рахується ним з 21.10.2020, оскільки до 20.10.2020 відповідач зобов"язувався вищевказану заборгованість погасити.

За встановлених судом обставин, враховуючи приписи ст.692 ЦК України, обов`язок відповідача з оплати товару виник 31.03.2020 (після прийняття товару). Таким чином, прострочення виконання зобов"язання настало з 01.04.2020, а відповідно право на стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат виникло у позивача саме з 01.04.2020.

Судом здійснено перерахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 01.04.2020 по 30.11.2020 в системі ІПС "Законодавство", згідно якого розмір трьох процентів річних становить 942 грн 01 коп., а інфляційних втрат - 1553 грн 96 коп.

Однак, суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення належить 157 грн 10 коп. трьох процентів річних та 1112 грн 89 коп. інфляційних втрат.

З огляду на вищевикладене, позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до п.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на відповідача належить покласти витрати по сплаті судового збору у розмірі 2080 грн 34 копійки.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, згідно п.1 ч.3 вказаної статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

У заяві №1 від 30.11.2020 (вх.№17003/20 від 04.12.2020) представник позивача вказала, що докази про розмір витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв"язку з розглядом справи, в т.ч. витрат на професійну правничу допомогу будуть подані суду протягом п"яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст.129, 130, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Бенька Андрія Павловича ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Дочірнього підприємства "Томашпільський Райагроліс" Вінницького обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Віноблагроліс" (площа Тараса Шевченка, буд.6, смт. Томашпіль, Томашпільський район, Вінницька область, 24200, ) 47944 (сорок сім тисяч дев"ятсот сорок чотири) гривні 37 коп. заборгованості, з них: 46674 (сорок шість тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні 38 коп. основної заборгованості, 157 (сто п"ятдесят сім) гривень 10 коп. трьох процентів річних, 1112 (одну тисячу сто дванадцять) гривень 89 коп. інфляційних втрат та 2080 (дві тисячі вісім) гривень 34 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено і підписано 24.03.2021

Суддя О.В.Рочняк