РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2021Справа № 910/10674/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал-страхування" вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" вул. Качалова 5А, м. Київ, 03680

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 343 349,40 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з`явився.

від відповідача: не з`явився.

від третьої особи: Присяжнюк Р.В.- ордер № 040867 від 09.10.2019 року.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" про стягнення 343 349,40 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту № 616/17-Т/К/01 від 19.05.2017 року страхувальнику страхове відшкодування в сумі 443349,40 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1191, 1194 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення частини страхового відшкодування, що перевищує межі страхового ліміту за полісом АК № 2997328, до відповідача у справі, оскільки винна у заподіянні збитків особа знаходиться з останнім у трудових відносинах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.08.2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 29.08.2019 року від позивача надійшла заява № 0/К від 23.08.2019 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, судове засідання (розгляд справи по суті) призначено на 09.10.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 року, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, предмет доказування та ціну позову судом ухвалено здійснювати розгляд справи №910/10674/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.11.2019 року, а також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2019 відкладено підготовче засідання на 12.12.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів за ініціативою суду та відкладено судове засідання на 15.01.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2020 року оголошено перерву у підготовчому засіданні на 30.01.2020 року.

За результатами розгляду у підготовчому засіданні 30.01.2020 року клопотання третьої особи про призначення експертизи у справі від 13.01.2020 року, за відсутності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 99 ГПК України, судом протокольно ухвалено про відмову в його задоволенні, оскільки посилання третьої особи на невідповідність фактичним обставинам справи переліку запчастин та виконаних робіт, визначені виключно на підставі власних доводів та припущень без відповідного документального підтвердження та обґрунтування, що в свою чергу, за висновком суду, не свідчить про необхідність призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2020 року враховуючи те, що у відповідності до ч. 2 ст. 182 ГПК України судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання та оголошення в ньому перерви, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 року задоволено усне клопотання третьої особи та відкладено судове засідання по розгляду справи по суті на 26.02.2020 року.

Представником третьої особи в судовому засіданні 26.02.2020 року подано клопотання б/н від 26.02.2020 року про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, в обґрунтування якого третя особа вказує на те, що за результатами ознайомлення з рахунком № С000042394 від 06.11.2017 гр. ОСОБА_1 встановлено невідповідність фактичним обставинам справи переліку виконаних робіт та запчастин, які не могли бути пошкоджені при ДТП та їх відсутність в акті огляду, а також в перелік робіт включені такі, які не відповідають дійсним обставинам справи. Клопотання містить запропоновані для вирішення експертом питання. Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.02.2020 року по розгляду справи по суті оголошено перерву до 04.03.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 року ухвалено перейти зі стадії розгляду справи № 910/10674/19 по суті до стадії підготовчого засідання у справі, частково задоволено клопотання третьої особи про призначення судової автотоварознавчої експертизи, призначено у справі № 910/10674/19 судову автотоварознавчу експертизу, проведення судової автотоварознавчої експертизи доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Відповідно до супровідного листа від 22.04.2020 року матеріали справи № 910/10674/19 в 1 томі були направлені на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Через канцелярію суду 14.05.2020 року надійшло клопотання судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 11541/20-54/11542/20-52 від 06.05.2020 року про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої та транспортно-трасологічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2020 року поновлено провадження у справі №910/10674/19, засідання для вирішення заявленого клопотання експертів призначено на 03.06.2020 року та зобов`язано учасників справи надати матеріали, необхідні для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.06.2020 року задоволено клопотання експертів КНДІСЕ № 11541/20-54/11542/20-52 від 06.05.2020 року про надання матеріалів, необхідних для проведення автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до супровідного листа від 25.06.2020 року матеріали справи № 910/10674/19 в 1 томі були направлені на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

27.08.2020 року через канцелярію суду надійшов висновок експертів № 11541/20-54/11542/20-52 від 19.08.2020 року після проведення комплексної автотоварознавчої та транспортно-трасологічної експертизи по справі № 910/10674/29.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2020 року призначено підготовче засідання на 30.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2020 року враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/10674/19 та початку розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 29.10.2020 року.

Проте судове засідання, призначене на 29.10.2020 року, у зв`язку з перебування судді Селівона А.М. на лікарняному не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2020 року засідання з розгляду справи по суті призначено на 09.12.2020 року.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 09.12.2020 року судом протокольно оголошено перерву до 28.01.2021 року.

Судом доведено до відома учасників справи, що через канцелярію суду до початку судового засідання 26.09.2019 року надійшла заява позивача про залучення документів до матеріалів справи № 7/К від 24.09.2019 року та 02.10.2019 року надійшли письмові пояснення Моторно (транспортного) страхового бюро України про страхове покриття № 9-09/31871 від 30.09.2019 року, які залучені судом до матеріалів справи.

Також від позивача через канцелярію суду до початку судового засідання 25.10.2019 року надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи № 24.10.19-18961/К від 24.10.2019 року, а саме доказів направлення копії позовної заяви з додатками на адресу третьої особи. Подана заява долучена судом до матеріалів справи.

Від позивача до початку судового засідання 09.12.2019 року через канцелярію суду 25.11.2020 року надійшло клопотання № 5/к від 23.11.2020 року про розгляд справи без участі представника позивача; 04.12.2019 року від третьої особи надійшли пояснення по справі в яких останній зазначає, що проведені по ремонту транспортного засобу роботи не відповідають фактичним обставинам справи, а саме частина робіт жодним чином не пов`язана з дорожньо-транспортною пригодою. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

Окрім цього у підготовчому засіданні 15.01.2020 року уповноваженим представником позивача подано для долучення до матеріалів справи додаткові докази, а саме інформаційний лист ПАТ НАСК "Оранта", який підтверджує перебування гр. ОСОБА_1 у трудових відносинах із відповідачем.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 15.01.2020 року через канцелярію суду 13.01.2020 року надійшло клопотання третьої особи про призначення експертизи в справі, в якому гр. ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що роботи, які були проведені по ремонту транспортного засобу не відповідають фактичним обставинам справи, а саме частина робіт жодним чином не пов`язана з ДТП просить призначити судову автотоварознавчу експертизу на вирішення якої поставити наступні питання: які саме пошкодження виникли у автомобіля Land Rover Д/Н НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.10.2017 року та чи перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 13.10.2017 року, пошкоджені деталі, вузли та агрегати автомобіля Land Rover Д/Н НОМЕР_1 , про які вказує в рахунку № С000042394 від 06.11.2017 року. Подані клопотання долучені судом до матеріалів справи.

При цьому через канцелярію суду до початку судового засідання 30.01.2020 року від позивача 24.01.2020 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача № 3/к від 23.01.2020 та письмові пояснення № 4/к від 23.01.2020 року, в яких останній заперечує щодо призначення експертизи по справі, наголошуючи на відсутності об`єктивних підстав для її проведення та наявність в матеріалах справи Звіту № 11123 від 18.04.2019 року, який вказує на характер пошкодження автомобіля, необхідність запчастин та об`єм робіт необхідний для його відновлення, відповідно до технологій проведення відновлювального ремонту. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.02.2020 року уповноваженим представником третьої особи подано для долучення до матеріалів справи клопотання про призначення експертизи у справі.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 04.03.2020 року від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 03.03.2020 року з додатками, в яких позивач заперечує проти призначення експертизи у справі. Письмові пояснення разом з доданими до них доказами. а саме копіями листа від ТОВ "Автолайф Центр" та Акту виконаних робіт № Н000068355 від 05.12.2017 року, судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 03.06.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2020 року позивачем через канцелярію суду подано клопотання № 9/л від 26.05.2020 року про долучення до матеріалів справи доказів на вимогу експертів.

Також через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання № 8/к від 26.05.2020 року про розгляд даної справи без участі представника ПАТ "СК "Арсенал Страхування". Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

Окрім цього до початку судового засідання 30.09.2020 року від позивача 11.09.2020 року надійшло клопотання № 2/к від 09.09.2020 року про розгляд справи без участі представник позивача на підставі поданих документів, а також до початку судового засідання 09.12.2020 року від позивача 25.11.2020 року надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Подані клопотання долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 28.01.2021 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання № 17/220-6556 о/н від 17.12.2020 року про розгляд справи без присутності представника ПАТ «СК «Арсенал Страхування», а також 16.12.2020 року- заява № 14/220-65497/к від 14.12.2020 року про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат. Документи судом долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 09.12.2020 року представником третьої особи надано для долучення до матеріалів справи розрахунок матеріального збитку з урахуванням висновку експерта, який судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.01.2021 року уповноваженим представником третьої особи подано для долучення до матеріалів справи заперечення б/н від 28.01.2021 року на заяву про стягнення витрат на адвокатські послуги, які судом долучені до матеріалів справи.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час проведення судового засідання з розгляду справи по суті станом на 28.01.2021 року до суду не надходило.

В судове засідання (розгляд справи по суті) 09.10.2019 року уповноважені представники позивача та відповідача не з`явилися. Про поважні причини неявки представників сторін суд не повідомлено.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №: 492 та № 506.

Також в підготовчі судове засідання 13.11.2019 року, 13.12.2019 року уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач, відповідач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Про поважні причини неявки представників відповідача та третьої особи суд не повідомлено.

В підготовче судове засідання 15.01.2020 року з`явився уповноважений представник позивача, представники третьої особи та відповідача не з`явились.

Доказів отримання відповідачем та третьою особою ухвали суду від 13.12.2019 поштовим відділенням зв`язку на час розгляду справи до суду не повернуто.

Судом здійснено запит з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення відповідачу № 860, в якому зазначено, що станом на 08.01.2020 поштове відправлення вручено особисто.

Також, здійснено запит з офіційного сайту "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення третій особі № 879, в якому зазначено, що станом на 19.12.2019 поштове відправлення вручено особисто.

В підготовче судове засідання 30.01.2020 року представники сторін не з`явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач, відповідач та третя особа повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Про поважні причини неявки відповідача та третьої особи у судові засідання 13.12.2019 року, 30.01.2020 року суд не повідомлено.

В судове засідання з розгляду справи по суті 13.02.2020 року з`явився уповноважений представник третьої особи, представники позивача та відповідача не з`явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

В судові засідання 26.02.2020 року та 04.03.2020 року з`явились уповноважені представники позивача та третьої особи, представник відповідача не з`явився.

В судові засідання 03.06.2020 року, 30.09.2020 року з`явився представник третьої особи, представники позивача та відповідача не з`явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи відповідач повідомлений належним чином. Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

В судові засідання з розгляду справи по суті 09.12.2020 року та 28.01.2020 року з`явився уповноважений представник третьої особи. Уповноважені представники позивача та відповідача не з`явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 09.12.2020 року та 28.01.2021 року позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 770 та № 770, а також № 82 та № 890.

Про поважні причини неявки представника відповідача суд не повідомлено.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин 6, 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення; днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду від 16.09.2019 року про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: вул. Качалова 5А, м. Київ, 03680, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 506 була отримана відповідачем 23.09.2019 року.

Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статтями 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 16.09.2019 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.

Окрім цього, ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.10.2019 року, якою постановлено здійснювати розгляд справи №910/10674/19 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, було направлено на адресу місцезнаходження відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та згідно наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 802 отримано останнім 24.10.2019 року.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим частиною 1 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв та клопотань процесуального характеру від відповідача на час розгляду справи до суду також не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від відповідача станом на час проведення судового засідання 28.01.2021 року до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання відзиву та/або про намір вчинення відповідних дій у відповідності до статті 165 Господарського процесуального кодексу України після закінчення дії карантинних обмежень та/або продовження відповідних процесуальних строків та заперечень щодо розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без участі представника ПАТ «СК «Арсенал - Страхування» дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності представників позивача та відповідача, виключно за наявними матеріалами.

Представник третьої особи в судових засіданнях з розгляду справи по суті 09.12.2020 року та 28.01.2020 року надав пояснення щодо змісту позовних вимог.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 28.01.2020 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши в судових засіданнях пояснення уповноважених представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно визначення статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 19 травня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (страховик за договором, позивач у справі) та гр. ОСОБА_2 (страхувальник за договором) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 616/17-Т/К/01 (далі - Договір страхування), за умовами якого страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 22.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 5 Договору страхування застраховано транспортний засіб марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску (далі - застрахований транспортний засіб).

Страхова сума становить 1 656 000,00 грн. Безумовна франшиза по збиткам внаслідок ДТП - 0,00 % від страхової суми (п.10, 12 Договору страхування).

Строк дії Договору страхування сторонами погоджено з 20.05.2017 року по 19.05.2018 року (п. 16 Договору).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено статтею 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в статті 354 Господарського кодексу України та статті 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 981 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням статті 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з пунктами 7, 22 Договору страхування страховим випадком є, зокрема, збитки внаслідок ДТП - будь - якого пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового обладнання.

Як встановлено судом за матеріалами справи, а саме згідно Довідки ДАІ про ДТП № 864056, копія якої наявна в матеріалах справи, 13 жовтня 2017 року о 17 год. 30 хв. в м. Києві по вулиці Велика Васильківська, 101, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки DAF 95XF 380, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , напівпричіп Kogel SN, державний номер НОМЕР_3 , не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" до обов`язків страховика, зокрема, належить при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке частиною 16 статті 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні приписи містяться в частинах 1, 2 статті 990 Цивільного кодексу України, згідно яких страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

За умовами пункту 25.1.3 Договору страхування у разі настання передбаченої у п. 22.2 Договору страхування події страхувальник зобов`язаний протягом 3-х робочих днів з моменту настання події письмово повідомити про це страхувальника шляхом надання повідомлення про страховий випадок встановленої страховиком форми. У випадку, коли виконання вказаних вимог буде неможливим, страхувальник повинен довести це документально.

Згідно пункту 26.1 Договору страхування для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту повідомлення страховика про настання страхового випадку надати страховику документи, зокрема, заяву про виплату страхового відшкодування.

Так, страхувальник гр. ОСОБА_2 18.10.2017 року звернувся до страховика - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал - Страхування" із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до п. 27.1 Договору страхування страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі письмової заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком.

За умовами п. 26.2 Договору страхування документами розмір завданих збитків визначається страховиком за участю страхувальника на підставі: документа, де визначено перелік знищених, пошкоджених або викрадених частин чи в цілому об`єкта страхування (дефектної відомості, авто товарознавчої експертизи, Акту огляду транспортного засобу); документа, складеного компетентними органами про обставини, час, місце страхового випадку із зазначенням знищеного, пошкодженого або викраденого об`єкта страхування чи його частин; документа, що містить розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків; наданих речей, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку.

Також страховик має право запросити від страхувальника калькуляцію чи оригінали рахунків за ремонт транспортного засобу, квитанції (чеки, платіжні доручення) про сплату за ремонт транспортного засобу або вартості запасних частин, замінених в ході ремонту (п.26.3 Договору страхування).

Страхове відшкодування виплачується страхувальнику тільки після того, як будуть встановлені причини та розмір збитку, надані всі документи та речі, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи та речі, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в п. 26 Договору.

Як встановлено судом за матеріалами справи, відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайф Центр» № С000042394 від 06.11.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена ремонтним в розмірі 443 349,40 грн. (в т.ч. ПДВ 73 891,57 грн.).

Також в матеріалах справи наявна копія складеного ТОВ «Автолайф Центр» та підписаного страхувальником ОСОБА_2 акту виконаних робіт № Н000068355 від 05.12.2017 року, згідно якого вартість робіт та використаних матеріалів становить 443 349,40 грн. з ПДВ.

Окрім цього для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті його пошкодження у ДТП, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал-Страхування" було замовлено експертне автотоварознавче дослідження зазначеного транспортного засобу, проведення якого доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Експертно - Асистуюча компанія «Фаворит» (сертифікат ФДМУ суб`єкта оціночної діяльності № 227/18 від 16.03.2018 року), оцінювач ОСОБА_3 , відповідно кваліфікація якого підтверджується кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача МФ № 5837 від 05.04.2008 року, свідоцтвом ФДМУ про включення до Державного реєстру оцінювачів № 821 від 15.09.2014 року.

Згідно складеного останнім Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 11123 від 18.04.2019 року, копія якого надана позивачем, вартість матеріального збитку станом на 13.10.2017 року, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті аварійних пошкоджень у ДТП, визначено в розмірі 447 437,05 грн.

У зв`язку зі зверненням страхувальника до позивача з заявою про настання страхового випадку, останнім згідно умов Договору страхування вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду від 13.10.2017 було визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що складено відповідний страховий акт № 006.01113217-1 від 06.11.2017 року та розрахунок страхового відшкодування, копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно вказаного страхового акту та розрахунку вартість матеріального збитку, завданого застрахованому позивачем транспортному засобу Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 443 349,40 грн., та становить суму вартості відновлювального ремонту згідно рахунку СТО № С000042394 від 06.11.2017 року.

При цьому позивачем в рахунок сплати страхового платежу за Договором страхування було зараховано 27 324,00 грн., що підтверджується карткою ПАТ «СК «Арсенал Страхування» по рахунку 3611 за період 01.05.2017-15.11.2017.

В подальшому позивачем у відповідності до вказаного страхового акту була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 416 025,40 грн. безпосередньому виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Автолайф Центр", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 10.11.2017 року № 910225 на вказану суму.

Заперечень щодо факту та розміру здійсненої позивачем виплати страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 616/17-Т/К/01 від 19.05.2017 року відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 416 025,40 грн. у зв`язку із настанням страхового випадку страхувальнику шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту транспортного засобу марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Автолайф Центр", яким безпосередньо здійснювався ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Наразі, вина особи, яка керувала під час скоєння ДТП транспортним засобом марки DAF 95XF 380, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - гр. ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку.

Так, постановою Печерського районного суду м. Києва (суддя Шапутько С.В.) від 11.12.2017 року (справа № 757/62914/17-п) винним у вказаному ДТП, зокрема, у порушенні пункту 13.1 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнано гр. ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі-Правила дорожнього руху) власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Отже, за змістом статті 1187 Цивільного кодексу України суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка фактично володіє об`єктом підвищеної небезпеки як на відповідній правовій підставі (будь-яке титульне володіння), так і без неї (безтитульне володіння), за виключенням умов, передбачених ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України.

За приписами частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім загальних підстав, необхідних для виникнення деліктної відповідальності за даною нормою необхідні спеціальні обов`язкові підстави, а саме виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків, виконання підрядником завдання замовника або здійснення підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Правовий зв`язок юридичної або фізичної особи з працівником втілюється у трудових відносинах та у відносинах служби (працівники Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України і військовослужбовців Збройних сил України та інших військових формувань) незалежно від характеру - постійні, тимчасові, сезонні або виконання іншої роботи за трудовим договором (постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди").

Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну або фізичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює його волю. Тобто юридична або фізична особа реалізує свою цивільну правосуб`єктність, зокрема, деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридично сприймаються як дії самої юридичної або фізичної особи.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею не укладено цивільно-правовий договір.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, з аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Як встановлено судом за матеріалами справи та відповідачем не заперечувалось, гр. ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки DAF 95XF 380, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , напівпричіп Kogel SN, державний номер НОМЕР_3 та якого визнано винним у вчиненні ДТП 13.10.2017 року, на час скоєння останнього перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тритон», а саме на посаді водія на підстав наказу № 120907/01 від 12.09.2017 року та будучи працівником відповідача керував 13.10.2017 року транспортним засобом марки DAF 95XF 380, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , напівпричіп Kogel SN, державний номер НОМЕР_3 на підставі Подорожнього листа вантажного автомобіля від 13.10.2017 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що гр. ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час використання ним службового автомобіля у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків, а тому ТОВ «Торговий дім «Тритон» в силу приписів ст. 1187 Цивільного кодексу України є відповідальною особою за заподіяну внаслідок ДТП шкоду.

Відповідно до частини 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки; збитків та їх розміру; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В свою чергу як свідчать матеріали справи, станом на дату вчинення ДТП 13.10.2017 року цивільно-правова відповідальність осіб за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, що користуються транспортним засобом марки DAF 95XF 380, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого гр. ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» страхувальником - ТОВ «ТД «Тритон» відповідно до Договору (полісу) АК № 2997328 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Поліс), з наступними умовами: франшиза - 0,00 грн.; страхова сума за шкоду майну - 100 000,00 грн., Поліс станом на момент скоєння ДТП 13.10.2017 року був чинний (термін дії з 22.04.2017 року по 21.04.2018 року).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

З огляду на вищевикладене, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Арсенал Страхування» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми перейшло право вимоги до відповідача - Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах передбаченої полісом страхової суми за шкоду майну - 100 000,00 грн.

В свою чергу правовідносини, що виникли між позивачем і ПАТ «НАСК «Оранта» у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Отже, позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з претензією № 6/К від 21.11.2017 року щодо виплати позивачеві страхового відшкодування в сумі 443 349,40 грн. в порядку суброгації, копія якої наявна в матеріалах справи та за результатами розгляду останньої ПАТ «НАСК «Оранта» платіжним дорученням № 60900 від 12.12.2017 року було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн., тобто в межах ліміту, встановленого Полісом за шкоду майну. Копія вказаного платіжного доручення наявна в матеріалах справи.

Таким чином, невідшкодована частина матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП 13.10.2017 року, становить 343 349,40 грн. (443 349,40 грн. - 100 000,00 грн.).

Суд зазначає, що спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 вищевказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи судом встановлено, що сума страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн., сплачена ПАТ "НАСК "Оранта" позивачу, є недостатньою для повного відшкодування завданої в результаті ДТП майну страхувальника позивача шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" як у роботодавця винної у ДТП особи, виник обов`язок відшкодувати позивачу страхове відшкодування у розмірі, що перевищує ліміт відшкодування за шкоду майну згідно Полісу.

Проте оскільки, як вбачається із матеріалів справи та зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо відшкодування ПАТ "Страхова компанія "Арсенал Страхування" 343 349,40 грн. в порядку регресу всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, у ТОВ «ТД «Тритон» утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, визначеному позивачем, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування наземного транспорту № 616/17-Т/К/01 від 19.05.2017 року та /або його окремих положень суду не надано.

Як зазначалось судом вище, дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 13.10.2017 року за участю застрахованого позивачем транспортного засобу марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування, та майнова шкода, завдана страхувальникові позивача, була відшкодована позивачем відповідно до умов Договору страхування.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до пункту 2.3. Методики, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, як зазначено в прийнятих за результатами перегляду справ даної категорії постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17, від 20.03.2018 у справі № 911/482/17, від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Суд зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем розрахунок страхового відшкодування було здійснено на підставі рахунку ТОВ «Автолайф Центр» № С000042394 від 06.11.2017 року, яким безпосередньо проводився відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та який визначив суму ремонту автомобіля в сумі 443 349,40 грн. з ПДВ.

Відповідно до цього рахунку вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин, які бралися за основу при визначені страхового відшкодування, визначені в розмірі 443 349,40 грн., з них: вартість запасних частин і витратних матеріалів, які були використані - 297 322,83 грн. без ПДВ; вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 72 135,00 грн. без ПДВ.

У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_1 зазначав, що ознайомившись з рахунком № С000042394 від 06.11.2017 ним встановлено невідповідність фактичним обставинам справи переліку виконаних робіт та запчастин, які не могли бути пошкоджені при ДТП та їх відсутність в акті огляду, а також наголошував, що до переліку робіт включені такі, які не відповідають дійсним обставинам справи.

З урахуванням викладеного, оскільки на переконання третьої особи позивачем чи виконавцем робіт було значно збільшено розмір матеріального збитку шляхом включення додаткових витрат на ремонтні роботи пошкоджень, які не могли бути отримані автомобілем марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час ДТП 13.10.2017 року, а отже не пов`язані з подією останнього, гр. ОСОБА_1 26.02.2020 року через канцелярію суду подано клопотання б/н від 26.02.2020 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи, за результатами розгляду якого з метою виключення суперечностей та неоднозначностей у визначенні сторонами фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі та наданих сторонами доказах, а також те, що в процесі розгляду справи виникла необхідність для роз`яснення питань, які потребують спеціальних знань, для повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх матеріалів справи та фактичних обставин спору судом згідно приписів ст. 99 ГПК України ухвалою від 04.03.2020 року призначено автотоварознавчу експертизу у справі № 910/10674/19, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Наразі зміст, обґрунтування та заперечення сторін щодо призначення у справі судової автотоварозавчої експертизи, а також переліку та змісту винесених на її вирішення питань зазначено судом в мотивувальних частинах процесуальних ухвал у справі № 910/10674/19.

Суд зазначає, що відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, до числа основних завдань авто товарознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи належить визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів, їх складових, а також розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових унаслідок пошкодження останнього.

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006 зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

У відповідності до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно висновку експертів № 11541/20-54/11542/20-52 від 19.08.2020 року за результатами проведення комплексної автотоварознавчої та транспортно-трасологічної експертизи по справі № 910/10674/29 встановлено, що:

"1. У автомобіля Land Rover, д/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 13.10.2017, виникли пошкодження у задній правій частині. Детальний перелік цих пошкоджень описаний у дослідницькій частині.

2. Вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, наземного транспортного засобу Land Rover, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.10.2017 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, втрати товарної вартості та податку на додану вартість, станом на дату ДТП складала: 464 457, 41 грн. (чотириста шістдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят сім грн. 41 коп.).

Водночас, факт включення або не включенні ПДВ до визначеної суми залежить від форми оподаткування суб`єктів цивільної діяльності, які надають послуги з проведення ремонту КТЗ, реалізації складових і матеріалів тощо.

3. Складові частини, вказані у рахунку № С000042394 від 06.11.2017 під позиціями №№ 4, 8, 13, 14, 28, 29, 30, 33, 39, 42 були пошкоджені при зіткненні автопоїзда з автомобілем Land Rover. Щодо інших позицій з рахунку № С000042394 надати відповідь на це запитання не є можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині.

4. Види і обсяг ремонтних робіт, які потребують усунення пошкоджень даного транспортного засобу та їх вартість, наведено в калькуляції № F 11541/20-54 додатку № 1 до даного висновку. Разом з цим, визначити обсяг фактично виконаних по даному автомобілю робіт неможливо, оскільки експертами об`єкт дослідження не оглядався, а детальної інформації про фактичний його стан в матеріалах справи немає. Тому надати відповідь на дане питання неможливо."

Згідно із ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Зокрема, ознайомившись зі змістом отриманого судом експертного висновку № 11541/20-54/11542/20-52 від 19.08.2020 року, докладним описом проведених досліджень та висновками з поставлених перед експертами питань, судом встановлено відсутність будь-яких обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність наданого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

В свою чергу з огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку заявленого до стягнення страхового відшкодування та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Так, з урахуванням отриманого за результатами проведеного на виконання вимог суду експертного дослідження третьою особою здійснено власний розрахунок матеріального збитку, завданого автомобілю Land Rover, д/н НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка мала місце 13.10.2017 року, та визначено його загальний розмір в сумі 221 368,88 грн.

Наразі, станом на час розгляду справи в судовому засіданні 28.01.2021 року будь - яких заперечень щодо результатів проведеної авто товарознавчої експертизи та розрахунку матеріального збитку внаслідок ДТП, наданого третьою особою, від позивача до суду не надходило.

За результатами здійсненої судом згідно приписів ст.ст. 86, 104 ГПК України оцінки та аналізу наданого експертного висновку, який містить чіткий перелік складових частин, які були пошкоджені при зіткненні автопоїзда з автомобілем Land Rover під час ДТП 13.10.2017 року, розрахунку третьої особи, а також проведеного відповідного математичного обчислення, судом встановлено, що вартість ремонтних робіт з відновлення пошкодженого в ДТП 13.10.2017 року автомобіля марки Land Rover Range Rover Sport, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , враховуючи наведені в рахунку № С000042394 від 06.11.2017 позиції №№ 4, 8, 13, 14, 28, 29, 30, 33, 39, 42 (роботи та використані запчастини) становить 321 368,66 грн.

Таким чином, оскільки на відповідача покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, а отже відповідач відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України несе відповідальність лише в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком, з урахуванням фактично здійсненої страховиком винної особи - ПАТ «НАСК» «Оранта» виплати страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн. на рахунок позивача за наслідками звернення позивача з вимогою в порядку суброгації, за висновками суду розмір обґрунтованої регресної вимоги до відповідача згідно приписів ст.ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в сумі 221 368,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо сплати позивачу суми виплаченого страхового відшкодування в добровільному порядку та на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і належних та допустимих доказів, що спростовують вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу підлягає частковому задоволенню в сумі 221 368,66 грн.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника.

Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" (вул. Качалова 5А, м. Київ, 03680, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал-страхування" (вул. Борщагівська, 154, м. Київ, 03056, ) 221 368,66 грн. (двісті двадцять одну тисячу триста шістдесят вісім грн. 66 коп.) збитків, 5150,24 грн. (п`ять тисяч сто п`ятдесят грн. 24 коп.) судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Тритон" (вул. Качалова 5А, м. Київ, 03680, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 5268,76 грн. (п`ять тисяч двісті шістдесят вісім грн. 76 коп.) витрат з оплати експертизи.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 22 березня 2021 року.

Суддя А.М. Селівон