ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/803/20
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Головея В.М.,

Разюк Г.П.,

секретар судового засідання Бебик А.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: Коломійчук І.О; за посвідченням;

від ГУ Держгеокадастру: не з`явився;

від ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ»: Варениця О.В., директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 03 грудня 2020 року (повний текст складено 11.12.2020р.)

по справі № 915/803/20

за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ

про скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витребування земельної ділянки, -

суддя суду першої інстанції: Ржепецький В.О.,

час та місце винесення рішення: 03.12.2020р., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22 Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.03.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області (прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (позивач, Держгеокадастр) звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ (відповідач, ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ) про (з урахуванням заяви за вих. №34/1-6152вих-20 від 17.09.2020р. про зміну предмету позову):

- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0594 площею 4.529 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області;

- скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0594 за ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ, запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №32292611 від 03.07.2019р.;

- витребування у ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельної ділянки загальною площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами:

№1 - відстань: 19,56 м, координати: Х-5231412.5579, Y-4187042.9065;

№2 - відстань: 58,88 м, координати: Х-5231393.8972, Y-4187037.0437;

№3 - відстань: 255,59 м, координати: Х-5231337.7264, Y-4187019.3961;

№4 - відстань: 75,74 м, координати: Х-5231387.1623, Y-4186758.6372;

№5 - відстань: 265.03 м, координати: Х-5231461.6261, Y-4186782.4597.

В обґрунтування позовних вимог, прокурор посилається на те, що гр. ОСОБА_1 на час подання заяви до ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та про його затвердження вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, внаслідок чого, земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0591) незаконно вибула із земель державної власності.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020р. у справі №915/803/20 (суддя Ржепецький В.О.) позовні вимоги заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволені частково: витребувано у ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0591) вартістю 54076,00 грн. для ведення особистого селянського господарства в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області з наступними координатами: №1 - відстань: 19,56 м., координати: X-5231412.5579, Y-4187042.9065; №2 - відстань: 58.88 м., координати: X-5231393.8972, Y-4187037.0437; №3 - відстань: 255,59 м., координати: X-5231337.7264, Y-4187019.3961; №4 - відстань: 75,74 м., координати: X-5231387.1623, Y-4186768.6372; №5 - відстань: 265.03 м., координати: X-5231461.6261, Y-4186782.4597.

У задоволенні позову в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 4,529 га з кадастровим номером :03:000:0594 та скасування державної реєстрації права власності відповідача на цю земельну ділянку відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність безпідставності користування відповідачем земельною ділянкою за кадастровим :03:000:0591, у зв`язку з чим витребування спірної земельної ділянки є належним та ефективним способом захисту порушеного інтересу держави.

Разом з тим, місцевий господарський суд встановив, що право власності у відповідача виникло на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги прокурора у відповідній частині становлять втручання позивача у право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0594 площею 4.529 га, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0594 за ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №32292611 від 03.07.2019р. задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020р. у справі №915/803/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що виконання судового рішення про витребування земельної ділянки повинно включати в себе дві складові частини: фактичну передачу ділянки дійсному власнику, на користь якого ухвалене рішення суду, в натурі та відображення цієї дії у відповідних реєстрах (Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі). Відповідно, з метою забезпечення реального поновлення інтересів держави у спірних правовідносинах, необхідно здійснити державну реєстрації права власності на спірну ділянку за її дійсним власником (Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області). Проте, оскаржуване судове рішення в редакції, ухваленій судом, унеможливлює його виконання в частині перереєстрації речового права на спірну земельну ділянку площею 2 га за Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось, що у зв`язку з об`єднанням Товариством спірної ділянки площею 2 га з іншими землями, ця ділянка з присвоєним їй кадастровим номером :03:000:0591, припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а існування не скасованої державної реєстрації об`єднаної земельної ділянки площею 4,529 га також свідчить про припинення існування спірної ділянки площею 2 га як об`єкту цивільних прав, що виключає можливість здійснення державної реєстрації права на неї за державою.

При цьому, посилаючись на ст. 16, ч.10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» та ч.13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, прокурор зазначає, що скасування державної реєстрації земельної ділянки можливе лише з припиненням речового права на таку землю.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020р. у справі №915/803/20, розгляд справи призначено на 03.03.2021р.

16.02.2021р. від Товариства з обмеженою відповідальністю КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач не погоджується з доводами останньої та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2021р. учасників справи №915/803/20 повідомлено про те, що у зв`язку із проходженням судді-члену колегії Разюк Г.П. з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. підготовки суддів апеляційних господарських суддів у НШСУ, розгляд даної справи відбудеться 10 березня 2021 року.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.03.2021р. у судовому засіданні оголошено перерву до 17 березня 2021 року о 09:45 год.

У судовому засіданні 17.03.2021р. прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив останню задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати. Представник відповідача просив суд апеляційної інстанції залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія зазначає, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою та те, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача.

При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

У судовому засіданні 17.03.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 15.03.2019р. №1687/0/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0591), що розташована в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області Костаньян С.І. 22.03.2019р. за №30873442 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Разом з тим, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_1 , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 09.11.2018р. №22-8085-СГ, 19.11.2018р. за №29042838 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :02:014:0076 для ведення особистого селянського господарства в межах території Жуковської сільської ради Славутського району Хмельницької області.

Таким чином, отримуючи земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :03:000:0591), що розташована в межах території Токарівської селищної ради (Веселинівська ОТГ) Веселинівського району Миколаївської області на підставі наказу Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 1687/0/14-19-СГ від 15.03.2019р., фізична особа ОСОБА_1 не повідомила уповноважений орган про отримання раніше вже у порядку безоплатної приватизації іншої земельної ділянки.

У подальшому, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №591 від 17.04.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Шаповал Л.В., відчужив право власності на вказану земельну ділянку на користь ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №31220241 від 17.04.2019р.

ТОВ КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ, яке придбало спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу №591 від 17.04.2019р., у подальшому, після реєстрації права власності на земельну ділянку (запис №31220241 від 17.04.2019р.), об`єднало її з іншими земельними ділянками утворивши земельну ділянку площею 4,529 га з кадастровим номером :03:000:0594.

Вказані обставини стали підставою звернення Заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури в інтересах держави до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги стосуються питання скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 4,529 га з кадастровим номером :03:000:0594 та скасування державної реєстрації права власності відповідача на цю земельну ділянку, апеляційна колегія, з урахуванням статті 269 Господарського процесуального кодексу України, досліджує лише вказану оскаржувану частину рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор обґрунтовує позов протиправними діями гр. ОСОБА_1 , який не повідомив уповноважений орган про отримання у порядку безоплатної приватизації іншої земельної ділянки, ніж земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0591 та незаконністю виданого Держгеокадастром в області, в зв`язку з цими обставинами, наказу.

В свою чергу, правовою підставою набуття права власності на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :03:000:0591, у ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» є цивільно-правовий договір купівлі-продажу від 17.04.201р., укладений відповідачем з гр. ОСОБА_1 (в особі представника), посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №591.

Право власності ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» на земельну ділянку площею 2 га, кадастровий помер :03:000:0591 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.04.2019р., номер запису про право власності: 31220241.

Отже, спірну земельну ділянку ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» набуло на законних та правових підставах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства, що підтверджується відповідним Договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

При цьому, договір купівлі-продажу за яким відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку не розірваний, в судовому порядку незаконним або недійсним не визнаний.

Відповідно до ч. 1 -5 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельної ділянки здійснюється, зокрема, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як свідчать матеріали справи, після об`єднання ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0591 з іншими земельними ділянками, було утворено земельну ділянку площею 4,529 га з кадастровим номером :03:000:0594.

Таким чином, земельної ділянки, яка була придбана відповідачем за договором купівлі-продажу у гр. ОСОБА_1 , як об`єкта цивільних прав, не існує, а ТОВ «КУЗЬМИН ЕНЕРДЖІ» на законних та правових підставах являється власником земельної ділянки площею 4,529 га кадастровий номер :03:000:0594.

Судова колегія погоджується із судом першої інстанції, який зазначив, що враховуючи набуття відповідачем відповідного права в результаті проведення державними органами законодавчо встановлених процедур, то відповідальність за вказані процедури не може покладатися на відповідача, який розраховував на їх належність та легітимність.

Таким чином, факт реєстрації права власності на земельну ділянку площею 4,529 га, виключає можливість віднесення такого права до набутого неправомірно.

Стаття 13 Конституції України передбачає, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Вона також закріплює рівність перед законом усіх без винятку суб`єктів права власності і гарантує кожному захист його прав і свобод. Ці принципові положення мають визначальне значення і для суб`єктів земельних правовідносин.

Право власності захищається і Протоколом Першим до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція), стаття 1 якого передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном.

Перший протокол ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97- ВР і з огляду на приписи ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 Цивільного кодексу застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Право власності відповідача на спірний об`єкт становить "майно", яке підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (ч.3 ст. 13, ч.7 ст. 41, ч.1 ст. 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт а ч.1 ст. 91 Земельного кодексу України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля (п. 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16).

Апеляційна колегія погоджується з місцевим господарським судом, що доводів такого характеру позовна заява прокурора не містить.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна колегія вважає, що суд першої інстанції цілком правильно зауважив, що відповідні позовні вимоги прокурора направлені на втручання позивача у право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що унеможливлює у даному випадку задоволення останніх.

Крім того, суд вважає, що твердження прокурора про перешкоди в реалізації права власника земельної ділянки на її повернення, в т.ч. у вигляді наявності запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №32292611 та реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0594 площею 4.529 га до стадії виконання судового рішення про витребування спірного майна жодним чином не підтверджено.

Апеляційна колегія звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 29.05.2019 року у справі №367/2022/15-ц зауважила, що з огляду на приписи статей 387 і 388 Цивільного кодексу України помилковими є висновки суду першої інстанції щодо неможливості витребування власником земельних ділянок, які були поділені та/або об`єднані. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (п. 56 постанови).

Крім того, колегія суддів звертається до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16, згідно з якою рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та постановлено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення останнього без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020р. у справі №915/803/20 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст складено 18.03.2021р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Головей В.М.

Суддя Разюк Г.П.