ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021м. ДніпроСправа № 904/6087/20

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової К.В.

та представників:

від позивача: Біла Н.О.;

від відповідача: Коток М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд розірвати договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 № 10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей, укладений з Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль".

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на таке:

- у зв`язку з тим, що у позивача відпала господарська та технологічна потреба в отриманні теплової енергії в гарячій воді за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 № 10/40-ЕНЕРГО, відповідачу неодноразово направлялися листи № 2139 від 21.02.2020, № 9124 від 05.10.2020 з пропозицією припинити дію договору та подачу теплової енергії. Відповідач листами № 1054 від 10.03.2020 та № 4266/30 від 28.10.2020 повідомив позивача про неможливість припинення вказаного договору, у зв`язку з необхідністю отримання рішення органу місцевого самоврядування на відключення від мереж централізованого опалення. Однак, на думку позивача, така відмова є безпідставною;

- укладаючи договір у 2011 році, позивач, будучи підприємством централізованого водопостачання та водовідведення не міг передбачити, що обставини договору істотно зміняться і він стане постачальником електричної енергії. При цьому, зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій своїй турботливості та обачності, які від неї вимагались;

- враховуючи отримання ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу та можливість впровадження альтернативних джерел опалення, подальше виконання договору призведе до значних порушень майнових інтересів позивача.

Ухвалою суду від 13.11.2020 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 10.12.2020.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 57626/20 від 03.12.2020), в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- згідно з пунктом 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень, будівель від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається;

- позивачу були роз`яснені умови та підстави припинення договору та відключення від системи централізованого опалення, згідно з нормами діючого законодавства;

- позивач стверджує, що жодною нормою законодавства не закріплено обов`язок сторони договору погоджувати розірвання договору з органами місцевого самоврядування, а також не закріплено обов`язковість проведення процедури відключення від мереж централізованого та постачання гарячої води, для подальшого розірвання договору. При цьому, позивач звертався до постійно діючої комісії Виконкому Криворізької міської ради з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води;

- протоколом № 7 засідання постійно діючої комісії Виконкому Криворізької міської ради з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води від 13.08.2020, вирішено відмовити КП "Кривбасводоканал" у відключенні об`єктів комунальної власності міста, власником яких є територіальна громада;

- вказане рішення свідчить про той факт, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування з метою отримання дозволу на відключення від системи централізованого опалення, але йому було відмовлено;

- позивачем не виконано вимог, встановлених законодавством України, щодо відключення від системи централізованого опалення, тому у відповідача відсутні підстави для надання згоди на розірвання договору;

- відповідач не порушив право позивача на вільний вибір теплопостачальної організації, споживачу лише наголошено про необхідність дотримання встановленої законодавством процедури щодо відключення від системи центрального опалення та подальшого розірвання договору;

- відповідач не заперечує проти права позивача на зміну постачальника теплової енергії, згідно з діючим законодавством України, але за умови дотримання останнім норм і правил відключення від мережі центрального опалення і подальшого розірвання договору;

- відключення вищезазначених об`єктів від системи центрального опалення є реконструкцією, а саме: переобладнання прийнятих в експлуатацію існуючих об`єктів, що передбачає зміну геометричних розмірів системи, а також зміну потужності у системі.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позову заяву (вх. суду № 58787/20 від 10.12.2020), в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на наступне:

- укладення, виконання та розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 10/40-ЕНЕРГО від 28.10.2011 не передбачає правових наслідків відчуження майна, у тому числі продаж, списання, передачу в оренду майна комунальної власності, а відповідно, посилання відповідача на необхідність отримання позивачем дозволу в органів місцевого самоврядування на розірвання договору є безпідставним та необґрунтованим;

- посилання на те, що припинення дії договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між самостійними суб`єктами господарювання, можливе лише за умови отримання дозволу на відключення від системи централізованого опалення, є протизаконним;

- відповідно до умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 10/40-ЕНЕРГО від 28.10.2011 позивач є покупцем товарної продукції (теплової енергії);

- дія Порядку № 169 поширюється на споживачів та виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органів місцевого самоврядування;

- згідно з частиною 2 пункту 12 розділу ІІ Порядку № 169, після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання відповідної комунальної послуги;

- в розумінні договору та статей 1, 19 Закону України "Про теплопостачання" позивач є покупцем товарної продукції (теплової енергії), а не споживачем комунальної послуги, тому до позивача не можуть бути застосовані вимоги Правил № 169, відповідно розірвання договору не вимагає наявності акта відключення від мереж центрального опалення;

- пунктом 35 Правил користування тепловою енергією теплопостачальній організації надано право відповідно до договору частково або повністю припиняти постачання теплової енергії споживачеві у випадках, передбачених пунктом 28 Правил;

- з лютого 2020 року на об`єктах позивача припинено постачання теплової енергії;

- позивач, керуючись правом, передбаченим статтею 24 Закону України "Про теплопостачання", пунктом 39 Правил користування тепловою енергією та умовами договору, в лютому 2020 року припинив користування тепловою енергією, шляхом переходу на альтернативне опалення, без реконструкцій, переобладнання та зміни геометричних розмірів системи і потужностей в системі. В свою чергу, відповідач припинив постачати позивачу теплову енергію, без будь-яких згод органів місцевого самоврядування та відключень від систем централізованого опалення;

- протоколом урегулювання розбіжностей умови договору щодо пролонгації були виключені.

У підготовче засідання 10.12.2020 з`явився представник позивача; представник відповідача у вказане засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Судом було зауважено, що станом на 10.12.2020 в матеріалах справи відсутні заперечення на відповідь на відзив та строк для їх надання для відповідача не закінчився.

Враховуючи, що встановлений Господарським процесуальним кодексом шістдесятиденний строк проведення підготовчого провадження закінчувався 12.01.2021, з метою надання можливості сторонам скористатися процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, подання до суду додаткових доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень), та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, а також для належної підготовки справи для розгляду по суті, суд вважав за необхідне продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 10.12.2020 строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, а саме: по 11.02.2021 включно; підготовче засідання було відкладено на 11.01.2021.

Від відповідача надійшли заперечення (вх. суду № 66204/20 від 29.12.2020), в яких він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне:

- саме відключення споживачів від системи централізованого опалення потребує рішення постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води органу місцевого самоврядування. Дана вимога випливає із пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі-Правила № 830), згідно з якими відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень, будівель від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається;

- у Протоколі № 7 засідання постійно діючої комісії Виконкому Криворізької міської ради з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання) (далі - Протокол № 7), позивачу відмовлено у відключенні від системи центрального опалення, у зв`язку із тим, що відповідно до пункту 4.6 Статуту Комунального підприємства "Кривбасводоканал" відчуження засобів виробництва, що є у власності територіальної громади міста, закріпленим за підприємством, у т.ч. їх продаж, списання, а також передача в оренду, тощо, здійснюється з дозволу власника або уповноважених ним органів відповідно до чинного законодавства України та діючого у місті Порядку;

- тобто, Виконкомом Криворізької міської ради позивачу було роз`яснено, що всі нежитлові об`єкти, що були передані позивачу як балансоутримувачу таких об`єктів, у тому числі їх комунікації, знаходяться у власності територіальної громади міста та будь-яке розпорядження такими об`єктами та комунікаціями здійснюється з дозволу власника, тобто Виконкому Криворізької міської ради або його уповноважених органів;

- посилаючись на даний Протокол № 7, відповідач звертає увагу суду саме на факт відмови Виконкомом Криворізької міської ради позивачу на його звернення щодо відключення від системи центрального опалення міста;

- в спірних договірних відносинах позивач виступає як споживач комунальної послуги, а саме: теплової енергії, а відповідач - як постачальник комунальної послуги та теплопостачальна організація;

- таким чином, твердження позивача, що в розумінні умов договору та Закону України "Про теплопостачання", позивач виступає покупцем товарної продукції, а не споживачем комунальної послуги є необґрунтованим та таким, що суперечить умовам договору та Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги";

- АТ "Криворізька теплоцентраль" є єдиною теплопостачальною організацію, яка отримала ліцензію та має право на постачання та транспортування теплової енергії місцевими тепловими мережами у визначених районах міста";

- приміщення, що знаходяться у власності міської громади, мають підтримуватись у належному стані, відповідно до норм ДБН В.2.2-28:2010, ДБН В.2.5-74:2013, ДБН В.2.5-75:2013, а також санітарних норм, у тому числі підтримання постійної температури приміщень, необхідної для життєзабезпечення людей, які працюють у таких приміщеннях, а також для запобігання руйнуванню приміщень у зв`язку із температурними перепадами;

- позивач стверджує про перехід на альтернативне опалення, згідно з наданим йому законодавством правом, але із вищезазначеного вбачається, що це неможливо, у зв`язку із монопольним становищем відповідача. Позивачем не надана жодна проектна документація, розрахунок теплового навантаження та будь-яких дозвільних документів на обладнання приміщень, що знаходяться на його балансі, новими системами теплопостачання або альтернативним джерелом постачання теплової енергії.

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх. суду № 612/21 від 11.01.2021), в яких він зазначив, що на підставі договору позивач отримував від відповідача теплову енергію для виробничих потреб, відмінних від предмета надання житлово-комунальних послуг; в свою чергу, дія Порядку 169 поширюється на споживачів та виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.

У підготовче засідання 11.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

У вказаному підготовчому засіданні представником відповідача було заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу для долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Вказане клопотання було задоволено судом.

Враховуючи вказане, у судовому засіданні 11.01.2021 протокольно було оголошено перерву до 27.01.2021.

Від відповідача надійшло клопотання (вх. суду № 3865/21 від 25.01.2021), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи копію протоколу № 7 засідання постійно діючої комісії Виконкому Криворізької міської ради з розгляду питань щодо відключення споживачів від систем централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води Виконкому Криворізької міської ради від 13.08.2020.

У підготовче засідання 27.01.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

У підготовчому засіданні 27.01.2021 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 185 Господарського процесуального кодексу України суд за результатами підготовчого засідання постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 17.12.2020 судом, відповідно до вимог статті 182 Господарського процесуального кодексу України, були здійснені всі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 27.01.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10.02.2021.

Судове засідання, призначене на 10.02.2021, не відбулось у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванням судді на лікарняному з 28.01.2021 по 22.02.2021 включно.

В подальшому, ухвалою суду від 23.02.2021 судове засідання було призначено в межах розумного строку на 25.03.2021.

У судове засідання 25.03.2021 з`явився представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 25.03.2021 протокольно було оголошено перерву до 25.03.2021 о 15:00.

У судовому засіданні 25.03.2021 представник позивача виклав зміст позовних вимог, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, а також поданих у підготовчому провадженні заявах по суті справі та поясненнях.

У судовому засіданні 25.03.2021 представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 25.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 28.01.2011 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (далі - теплопостачальна організація, відповідач) та Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (далі - споживач, позивач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей (далі - договір, а.с.11-17).

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2011.

Договір припиняє свою дію у випадках:

- закінчення строку, на який він був укладений;

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення Господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

При цьому, у первісній редакції договору, а саме в його в пункті 10.3. було визначено, що договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Натомість, протоколом урегулювання розбіжностей до договору, пункт 10.3. договору був виключений (а.с.15-16).

Отже, договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО не містить умов щодо його пролонгації.

Доказів визнання недійсним або зміни вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм § 3 "Енергопостачання" глави 30 розділу VІ Господарського кодексу України та спеціального законодавчого акту - Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до загальноприйнятого визначення, теплова енергія - енергія руху атомів, молекул або інших частинок, з яких складається тіло. Теплова енергія може виділятися завдяки хімічним та ядерним реакціям, механічним взаємодіям. Виходячи з положень статей 177, 179 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія є матеріальним благом (товарною продукцією), яке отримує споживач від надавача послуг і важливою ознакою якого (завдяки якій таке благо є об`єктом цивільних прав) є здатність задовольняти ті чи інші потреби людей. Враховуючи положення статті 1 Закону України "Про теплопостачання", послугою є не теплова енергія, а постачання теплової енергії.

Відповідно до пункті 1.2. договору сторони зобов`язуються керуватись договором, діючим законодавством України та наступними нормативними та нормативно - технічними документами:

- Закон України "Про житлово - комунальні послуги";

- Закон України "Про теплопостачання";

- "Правила технічної експлуатації електричних станцій і мереж" ГДК 34-2.507-2003;

- "Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж" № 71 від 14.02.2007;

- "Правила користування тепловою енергією" затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007;

- Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 295 від 13.10.2010.

Згідно з умовами пункту 2.1. договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 договору в гарячій воді на наступні потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року.

При цьому, у пункті 3.1.7. договору сторони визначили, що споживач теплової енергії має право на вибір теплопостачальної організації.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 08.02.2019 № 171, КП "Кривбасводоканал" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Отже, як зазначає позивач, перехід споживачем на альтернативне, у тому числі електричне опалення, є більш економним та відповідає майновим інтересам позивача.

Таким чином, позивач, посилаючись на норми статті 652 Цивільного кодексу України, зазначає, що у 2011 році позивач, укладаючи договір з відповідачем на куплю-продаж теплової енергії в гарячій воді, будучи підприємством централізованого водопостачання та водовідведення, не міг передбачити, що обставини договору істотно зміняться і він стане постачальником електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що, у зв`язку з тим, що у позивача відпала господарська та технологічна потреба в отримані теплової енергії в гарячій воді за договором № 10/40-ЕНЕРГО від 28.01.2011, відповідачу направлялись листи № 2139 від 21.02.2020 та № 9124 від 05.10.2020 з пропозицією припинити дію договору та подачу теплової енергії. Відповідач листами № 1054/30 від 10.03.2020 та № 4266/30 від 28.10.2020 повідомив позивача про неможливість припинення дії договору, посилаючись на недотримання позивачем процедури відключення об`єктів теплопостачання від систем централізованого опалення (а.с.25-28).

Оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2011.

Договір припиняє свою дію у випадках:

- закінчення строку, на який він був укладений;

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення Господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

При цьому, під час розгляду справи судом, позивач та відповідач зазначали, що вказаний договір ними продовжувався, шляхом вчинення конклюдентних дій з боку обох сторін, а саме: постачання теплопостачальною організацією теплової енергії на об`єкти споживача, а також їх споживання та оплата з боку споживача.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, а також підтверджується як позивачем (споживачем) так і відповідачем (теплопостачальною організацією), що постачання теплопостачальною організацією (відповідачем) теплової енергії на об`єкти споживача (позивача) було припинено у квітні 2020 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами (а.с.104-109).

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що дія договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 № 10/40-ЕНЕРГО припинилася. Матеріали справи не містять та сторонами не надано суду доказів продовження строку дії договору.

В той же час, припинення дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати можливо лише діючий договір (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1705/18, від 05.12.2019 у справі № 925/1150/18).

Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Підстави для розірвання договору встановлені статтями 651, 652 Цивільного кодексу України, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин.

Так, статтею 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Суд відзначає, що під час вирішення спору у даній справі не підлягають встановленню наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 № 10/40-ЕНЕРГО, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України), оскільки вказаний договір припинив свою дію, у зв`язку з закінченням строку, на який він був укладений (пункт 10.1. договору), а також відсутністю волі обох сторін на його продовження.

При цьому, з приводу наявності між позивачем та відповідачем правовідносин з постачання теплової енергії після закінчення дії договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО суд зазначає наступне.

В розумінні Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Суд звертає увагу, що укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію.

У пункті 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплено право споживача на одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, тоді як пунктом 5 частини 2 наведеної норми передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналогічні за змістом положення містилися у вказаному законі у попередніх редакціях.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

За умовами частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Слід також відзначити вимоги Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, згідно з якими споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (постанова Верховного Суду від 24.09.2019 у справі № 904/6293/17).

Отже, посилання позивача на те, що він звертався до відповідача із заявою про відмову від послуг з централізованого опалення відхиляються господарським судом, оскільки єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Наведене відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 у справі №226/1437/16-ц (провадження № 61-29708св18).

З приводу наданих сторонами доказів, а також за результатами їх оцінки судом, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей є менш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 46, 73 - 79, 86, 91, 129, 130, 191, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Кривбасводоканал" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 № 10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача - Комунальне підприємство "Кривбасводоканал".

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко