РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2021Справа № 910/17978/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "АНТОНОВ"

до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА"

про стягнення 16843469,68 грн.

представники сторін:

від позивача: Наливайко Д.О.

від відповідача: Половінкін О.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "АНТОНОВ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" про стягнення 16843469,68 грн. заборгованості, з яких: 13624215,36 грн - сума основного боргу, 963484,72 грн - пеня, 366543,28 грн - штраф 7%, 829246,60 грн - 3 % річних, 1059979,72 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №1.0385.2018 від 01.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 дану позовну заяву залишено без руху.

07.12.2020 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 09.12.2020 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №910/17978/20, розгляд справи постановив здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 14.01.2021.

Протокольною ухвалою від 14.01.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.02.2021.

02.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

08.02.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 963484,72 грн, штрафу у сумі 366543,28 грн, 3 % річних у сумі 829246,60 грн та інфляційних втрат у сумі 1059979,72 грн. Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

11.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 11.02.2021 суд на підставі ст.207 ГПК України протокольною ухвалою залишив без розгляду заяву відповідача про поновлення строку для надання відзиву та залишив без розгляду відзив відповідача, оскільки відзив на позов без поважних причин не був поданий у строки встановлені ухвалою про відкриття провадження у справі, а саме у строк до 30.12.2020.

Також судом залишено без розгляду на підставі ст.207 ГПК України подану позивачем відповідь на відзив.

Судом судовому засіданні прийнято до розгляду заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

У судовому засіданні 11.02.2021 судом оголошено перерву у судовому засіданні по суті до 11.03.2021.

12.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

22.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Представник позивача у судовому засіданні 11.03.2021 надав пояснення по суті позову, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2021 надав пояснення по суті заперечень на позов, проти позову заперечив в частині стягнення пені, штрафу 3 % річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 11.03.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2018 між Державним підприємством "АНТОНОВ" (виконавець, позивач) та Державним підприємством "ЗАВОД 410 ЦА" (замовник, відповідач) укладений договір №1.0385.2018 (надалі - договір), відповідно до умов п.1.1. якого виконавець зобов`язався надати послуги:

1.1.1. З розробки робочої конструкторської та експлуатаційної документацій для дообладнання літаків Ан-26 №55-07, №39-07, що належать Повітряним Силам Збройних Сил України, комплектом додаткового обладнання. Запуск конструкторської документації для доробки борта літаків Ан-26 сер. №№ 55-07, 39-07 для подальшого встановлення обладнання КУВ-26-50-04 та КТ-0ЗУ (1 етап);

1.1.2. По дообладнанню літака Ан-26 №55-07 комплектом додаткового обладнання БРЕО (крім БУР-4-1-05 та ОРТ). Відпрацювання систем Ан-26 №55-07;

1.1.3. З участі спеціалістів Виконавця в контрольних випробуваннях додаткового обладнання літака Ан-26 сер. №55-07. Оцінка ЕМС літаків Ан-26 сер. №№55-07, 39-07;

1.1.4. З коригування КД за результатами випробувань, уточнення програми випробувань після виконання капітального ремонту;

1.1.5. З підготовчих робіт по дообладнанню літаків Ан-26 сер. №№55-07, 39-07 для встановлення обладнання КУВ-26-50-04 та КТ-0ЗУ.

Згідно із п.1.2. договору замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані вищезазначені послуги (надалі - послуги).

Відповідно до п.1.3. договору послуги надаються етапами, перелік, зміст і строки виконання яких визначені Відомістю виконання послуг (Додаток №2 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

За змістом пункту 2.5. договору сума договору та ціна послуг встановлена Сторонами під час проведення переговорів щодо укладання договору на підставі розрахунково-калькуляційних матеріалів (РКМ) з визначення ціни, яка затверджена Протоколом погодження ціни послуг (Додаток №1 до договору).

Пунктом 2.4. договору сторонами погоджено, що замовник повинен перераховувати безготівкові кошти на рахунок виконавця у відповідності до договірної ціни кожного етапу протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів після підписання Акту здачі-приймання послуг по цьому етапу.

Згідно із Протоколу погодження ціни послуг (Додаток №1 до договору в редакції Додаткової угоди №4 від 07.09.2018) ціна надання послуг по першому етапу (Розробка робочої конструкторської та експлуатаційної документації для дообладнання літаків Ан-26 №№55-07, 39-07, що належать Повітряним Силам Збройних Сил України, комплектом додаткового обладнання. Запуск конструкторської документації для доробки борта літаків Ан-26 сер. №№ 55-07, 39-07 для подальшого встановлення обладнання КУВ- 26-50-04 та КТ-03У) складає 11387882,86 грн з ПДВ.

Відповідно до Протоколу погодження ціни послуг в редакції додаткової угоди №7 від 20.02.2019, ціна надання послуг по другому етапу (з дообладнання літака Ан-26 №55-07 комплектом додаткового обладнання БРЕО (крім БУР-4-1-05 та ОРТ), відпрацювання систем Ан-26 №55-07) складає 5236332,50 з ПДВ.

Пунктом 5.1. договору сторонами погоджено, що здача-приймання послуг проводиться поетапно на підставі акту здачі-приймання послуг по кожному етапу між виконавцем і замовником. Після виконання послуг по кожному етапу виконавець оформляє і направляє замовнику два екземпляри акту здачі-приймання послуг.

Відповідно до пп. 4.2.1., пп. 4.3.2. договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримати оплату за надані послуги, а замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі перерахувати кошти за надані послуги в установлені договором терміни.

Пунктом 6.3. договору встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даному договору сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства.

У відповідності до п.6.4. договору за порушення термінів виконання обов`язків за даним договором з винної сторони стягується пеня у розмірі 0,1% вартості невиконаних обов`язків за кожен день прострочення.

Згідно із п.6.5. договору, за прострочення виконання зобов`язань за договором понад 30 (тридцять) календарних днів винна сторона додатково сплачує штраф у розмірі 7% від невиконаних обов`язків.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами обов`язків за цим договором, але не пізніше 31.12.2019 (п. 9.1 договору у редакції додаткової угоди №9 від 20.06.2019).

Позивачем на виконання своїх зобов`язань було надано, а відповідачем прийнято послуги з "Розробки робочої конструкторської та експлуатаційної документації для дообладнання літаків Ан-26 №№55-07, 39-07, що належать Повітряним Силам Збройних Сил України, комплектом додаткового обладнання. Запуск конструкторської документації для доробки борта літаків Ан-26 сер. №№ 55-07, 39-07 для подальшого встановлення обладнання КУВ- 26-50-04 та КТ-03У" (перший етап) на суму 11387882,86 грн, про що сторонами було складно акт здачі-приймання послуг від 23.10.2018.

Позивач зазначає, що відповідно до п.2.4. договору відповідач мав здійснити оплату послуг по першому етапу у строк до 07.11.2018, однак відповідач здійснив оплату частково, а саме 09.12.2019 на суму 3000000,00 грн, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем по першому етапу становить 8387882,86 грн.

Також на виконання зобов`язань за договором позивач надав, а відповідач прийняв послуги "з дообладнання літака Ан-26 №55-07 комплектом додаткового обладнання БРЕО (крім БУР-4-1-05 та ОРТ), відпрацювання систем Ан-26 №55-07" (другий етап) на суму 5236332,50 грн, про що сторонами було складно акт здачі-приймання послуг від 07.03.2019.

Позивач зазначає, що відповідно до п.2.4. договору відповідач мав здійснити оплату послуг по другому етапу у строк до 22.03.2019, однак відповідач оплату послуг не здійснив.

Позивач звернувся до відповідача із вимогою від 01.11.2019 №126/12727-19 про сплату заборгованості за договором.

У відповідь на вимогу позивача, відповідач листом вих.№8.1.-4102 від 20.11.2019 повідомив, що заборгованість за договором буде сплачена після отримання грошових коштів від Міністерства оборони України.

Посилаючись на порушення відповідачем виконання зобов`язань за договором №1.0385.2018 від 01.06.2018 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 13624215,36 грн, пені у сумі 963484,72 грн (нарахована на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період з 23.03.2019 по 23.09.2019), штрафу у сумі 366543,28 грн (нарахований на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн), а також 3% річних у сумі 829246,60 грн (нарахованих: на суму боргу у розмірі 11387882,86 грн за період з 08.11.2018 по 09.12.2019, на суму боргу у розмірі 8387882,86 грн за період з 10.12.2019 по 12.10.2019 та на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період 23.03.2019 по 12.10.2020) та інфляційних втрат у сумі 1059979,72 грн (нарахованих: на суму боргу у розмірі 11387882,86 грн за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року, на суму боргу у розмірі 8387882,86 грн за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року та на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період квітня 2019 року по вересень 2020 року).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно із ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом позивач на виконання своїх зобов`язань надав, а відповідач прийняв послуги з "Розробки робочої конструкторської та експлуатаційної документації для дообладнання літаків Ан-26 №№55-07, 39-07, що належать Повітряним Силам Збройних Сил України, комплектом додаткового обладнання. Запуск конструкторської документації для доробки борта літаків Ан-26 сер. №№ 55-07, 39-07 для подальшого встановлення обладнання КУВ- 26-50-04 та КТ-03У" (перший етап) на суму 11387882,86 грн, про що сторонами було складно акт здачі-приймання послуг від 23.10.2018.

Також на виконання зобов`язань за договором позивач надав, а відповідач прийняв послуги "з дообладнання літака Ан-26 №55-07 комплектом додаткового обладнання БРЕО (крім БУР-4-1-05 та ОРТ), відпрацювання систем Ан-26 №55-07" (другий етап) на суму 5236332,50 грн, про що сторонами було складно акт здачі-приймання послуг від 07.03.2019.

Вказані акти здачі-приймання від 23.10.2018, від 07.03.2019 підписані представниками без зауважень щодо обсягу, вартості та якості наданих послуг.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.4. договору сторонами погоджено, що відповідач повинен перераховувати безготівкові кошти на рахунок позивача у відповідності до договірної ціни кожного етапу протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів після підписання Акту здачі-приймання послуг по цьому етапу.

Отже, у відповідності до погоджених сторонами строків оплати відповідач мав здійснити оплату послуг по першому етапу у строк до 07.11.2018 та оплату послуг по другому етапу у строк до 22.03.2019.

Як підтверджено наявною у матеріалах справи копією банківської виписки відповідач 09.12.2019 відповідач здійснив часткову оплату послуг по першому етапу на суму 3000000,00 грн, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем по першому етапу становить 8387882,86 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №1.0385.2018 від 01.06.2018 становить 13624215,36 грн (8387882,86 грн + 5236332,50 грн).

Факт наявності заборгованості за договором №1.0385.2018 від 01.06.2018 у сумі 13624215,36 грн відповідачем не заперечується.

При цьому суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що ДП "ЗАВОД 410 ЦА" не здійснило остаточний розрахунок за договором №1.0385.2018 від 01 червня 2018 року з підстав, що не залежать від відповідача, а саме через запровадження на території України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), а також оголошенням простою на підприємстві у зв`язку з цим, оскільки відповідачем не надано у матеріали справи висновку або сертифікату Торгово-промислової палати України або іншого уповноваженого органу на підтвердженням настання та закінчення обставин форс-мажору під час виконання зобов`язань за договором №1.0385.2018 від 01.06.2018 як це передбачено пунктом 7.4 зазначеного договору.

Окрім того, частиною 1 статті 96 ЦК України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Також, відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За таких обставин, посилання відповідача на відсутність коштів, у тому числі відсутність сплати заборгованості Міністерством оборони України за зобов`язаннями перед відповідачем, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе за договором зобов`язань.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З огляду на вище встановлені судом обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів сплати відповідачем заборгованості у сумі 13624215,36 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13624215,36 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховані:

пеня у сумі 963484,72 грн (нарахована на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період з 23.03.2019 по 23.09.2019);

штрафу у сумі 366543,28 грн (нарахований на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн);

3% річних у сумі 829246,60 грн (нараховані: на суму боргу у розмірі 11387882,86 грн за період з 08.11.2018 по 09.12.2019, на суму боргу у розмірі 8387882,86 грн за період з 10.12.2019 по 12.10.2019 та на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період 23.03.2019 по 12.10.2020);

інфляційні втрати у сумі 1059979,72 грн (нараховані: на суму боргу у розмірі 11387882,86 грн за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року, на суму боргу у розмірі 8387882,86 грн за період з грудня 2019 року по вересень 2020 року та на суму боргу у розмірі 5236332,50 грн за період квітня 2019 року по вересень 2020 року).

У пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 №39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

При цьому суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16. За наведеного, нарахування 3% річних на суму боргу у розмірі 11387882,86 грн слід здійснювати за період з 08.11.2018 по 08.12.2019.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що 3% річних становлять 828124,99 грн та інфляційні втрати - 1047964,08 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п.6.4. договору за порушення термінів виконання обов`язків за даним договором з винної сторони стягується пеня у розмірі 0,1% вартості невиконаних обов`язків за кожен день прострочення.

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зазначений Закон прямо вказує на те, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

При цьому положення ч.2 ст.231 ГК України не застосовуються, оскільки у даному випадку має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства, умови договору, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позивачем нарахована пеню неправильно, оскільки пеня підлягає нарахуванню з врахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За перерахунком суду сума пені у межах визначених позивачем періодів становить 921594,52 грн.

Згідно із ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із п.6.5. договору, за прострочення виконання зобов`язань за договором понад 30 (тридцять) календарних днів винна сторона додатково сплачує штраф у розмірі 7% від невиконаних обов`язків.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати заборгованості у розмірі 5236332,50 грн понад 30 днів, позивачем правомірно здійснено нарахування штрафу у розмірі 7% на підставі пункту 6.5. договору.

Розрахунок штрафу у сумі 366543,28 грн є арифметично правильним, здійснений відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, а тому позовні вимоги у цій частині суд визнає обґрунтованими.

Відповідач подано заяву про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог про стягнення пені та штрафу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 910/29752/15 та постанові Верховного суду по справі №910/17753/18 від 28.01.2020.

Як встановлено судом вище прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг по другому етапу розпочалося з 23.03.2019, суд визнав обґрунтованим визначений позивачем період нарахування пені - з 23.03.2019 по 23.09.2019. Отже, позивач міг звернутися до суду із позовом про стягнення пені до 23.09.2020.

Право здійснити нарахування штрафу у розмірі 7% на підставі пункту 6.5. договору виникло у позивача з 22.04.2019, а отже позивач міг звернутися до суду із позовом про стягнення штрафу до 22.04.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву позивачем було подано 13.11.2020 (дата на поштовому конверті).

Однак відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня до 3 квітня 2020 року.

У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Вищевказаний пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України набрав чинності 02.04.2020.

Отже, вимоги про стягнення пені за період з 02.04.2019 по 23.09.2019, а також вимоги про стягнення штрафу, заявлені позивачем до закінчення строку позовної давності.

Таким чином, заява відповідача про застосування позовної давності в частині вимог про стягнення пені та штрафу є частково обґрунтованою, а позовні вимоги про стягнення пені та штрафу підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 869948,50 грн за період з 02.04.2019 по 23.09.2019 та штрафу у сумі 366543,28 грн.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства "АНТОНОВ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (03151, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 94, ідентифікаційний код 01128297) на користь Державного підприємства "АНТОНОВ" (03062, місто Київ, ВУЛ. АКАДЕМІКА ТУПОЛЄВА, будинок 1, ідентифікаційний код 14307529) заборгованість у сумі 13624215,36 грн, пеню у сумі 869948,50 грн, штраф у сумі 366543,28 грн, 3% річних у сумі 828124,99 грн, інфляційні втрати у сумі 1047964,08 грн та судовий збір у сумі 251051,95 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 19.03.2021.

Суддя С. О. Турчин