ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/217/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 12-Б)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС ЛТД" (08133, Київська обл., м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 51-А)

про стягнення 211083,79 грн. заборгованості за договором поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р., у тому числі - 99417,79 грн. основного боргу, 102194,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 4199,75 грн. 3% річних, 5272,18 грн. інфляційних втрат,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" (далі - ТОВ "ЛПС Україна", позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС ЛТД" (далі - ТОВ "АВЕРС ЛТД", відповідач) про стягнення 211083,79 грн. заборгованості за договором поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р., у тому числі - 99417,79 грн. основного боргу, 102194,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 4199,75 грн. 3% річних, 5272,18 грн. інфляційних втрат.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 02.05.2019 р. було укладено договір поставки № 02/05/19/1-1, згідно умов якого відповідачеві було поставлено товар на загальну суму 100550,67 грн., який було прийнято останнім, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами. Відповідно, у ТОВ "АВЕРС ЛТД" виник обов`язок з оплати такого товару. Проте, всупереч вимогам зазначеного договору, відповідачем оплату за поставлений ТОВ "ЛПС Україна" товар було здійснено частково, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 99417,79 грн. основного боргу, 102194,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 4199,75 грн. 3% річних, 5272,18 грн. інфляційних втрат, і судовий збір.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС ЛДТ" про стягнення 211083,79 грн. заборгованості за договором поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.01.2021 р. було відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику сторін).

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов або будь-яких інших заперечень чи пояснень по суті спору відповідачем до справи подано не було.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

02.05.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕРС ЛТД" (покупець) був укладений договір поставки № 02/05/19/1-1, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товари для поліграфії (надалі - товар) відповідно до умов цього договору. Товар продається в кредит з відстроченням платежу.

Найменування, кількість товару, що підлягає поставці, його співвідношення (асортимент, номенклатура) обумовлюються у видаткових накладних, які стають в подальшому невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договору)

Згідно з п. 1.3 договору для цілей договору сторони керуються визначенням товарного кредиту, що міститься у п. 14.1.245 ст. 14 Податкового кодексу України, а саме: «товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент» та положеннями ст. 694 Цивільного кодексу України «Продаж товару в кредит».

У відповідності з п. 1.5 договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари на умовах, в обсягах та у порядку, передбачених договором, а також сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що орієнтовно загальна сума цього договору (ціна договору) складає 1000000,00 грн., що на момент його укладання, відповідно до офіційного курсу долара США до гривні, встановленого Національним банком України, еквівалентно 37746,25 доларів США. Загальна сума договору є приблизною і може змінюватися. Остаточна загальна сума цього договору дорівнює сумі вартості партій товару, поставленого постачальником покупцю протягом дії цього договору, та складається з вартості партій поставленого товару, зазначеній в усіх видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього договору.

Умовами п. 2.2 договору встановлено, що ціни товарів визначені у національній валюті України - гривні і вказані у видаткових накладних. Відповідно до ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом долара США до гривні на день платежу.

Відповідно до п. 2.4 договору розрахунки за цим договором здійснюються виключно у національній валюті України - гривнях.

Згідно з п. 3.1 договору поставка товару відбувається окремими партіями. Отримання покупцем товару в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у видатковій накладній, являється згодою покупця на придбання цього товару та на оплату у строки, встановлені даним договором. Під партією товару в даному договорі слід розуміти сукупність товару, що поставляється постачальником покупцеві за окремою видатковою накладною.

У відповідності з п. 4.1 договору покупець оплачує товари з відстроченням платежу у розмірі 100% їх вартості.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у термін 30 календарних днів від дати відвантаження товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, відповідно до ст. 694 та ст. 536 ЦК України на прострочену суму нараховуються проценти від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати в повному обсязі (п. 4.3 договору).

Умовами п. 4.4 договору передбачено, що в період до 30 календарного дня включно від дати відвантаження товарів проценти за користування чужими грошовими коштами не нараховуються. Початком нарахування процентів вважається дата, наступна за 30 календарним днем після відвантаження товарів.

Датою відвантаження товарів вважається дата, вказана у видатковій накладній (п. 4.5 договору).

Згідно з п. 4.6 договору днем здійснення платежу вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.7 договору за користування чужими грошовими коштами покупець сплачує постачальнику проценти в розмірі 0,2% від вартості поставленого товару за кожен день прострочення. Проценти за користування чужими грошовими коштами повинні бути сплачені покупцем протягом 3-х календарних днів після оплати товару.

У відповідності з п. 4.8 договору нарахування та сплата процентів здійснюються до моменту повної оплати придбаних покупцем товарів, а п. 4.9 договору передбачено, що в цілях захисту постачальника від збитків у зв`язку зі збільшенням встановленого НБУ офіційного курсу гривні до долара США, сторони прийшли до згоди, що покупець зобов`язаний сплатити за отриманий товар грошові кошти у національній валюті України в сумі, що еквівалентна вартості товару в доларах США на дату поставки товару. Якщо оплата за отриману партію товару здійснюється одним платежем, то сума, яка підлягає сплаті, визначається діленням вартості товару згідно видаткової накладної на курс долара США до гривні, встановлений НБУ на дату поставки товару, а потім множиться на курс долара США відносно до гривні, встановлений НБУ на дату платежу. Якщо оплата за отриману партію товару здійснюється декількома платежами, діленням вартості товару згідно видаткової накладної на курс долара США до гривні, встановленого НБУ на дату поставки товару визначається еквівалент вартості товару у доларах США. Сума, яка підлягає сплаті у гривнах за цю партію товару визначається за курсом НБУ на дату кожного платежу й повинна сумарно бути рівною цьому еквіваленту в доларах США.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України, з урахуванням положень договору (п. 8.1 договору).

Пунктом 11.1 договору передбачено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками, а п. 11.2 договору передбачено, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений п. 11.1 цього договору, та закінчується 02.05.2021 р. за умови повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як слідує з матеріалів справи, постачальником на виконання умов договору поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р. було поставлено покупцю товар на загальну суму 100550,67 грн., що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними № 311 від 17.05.2019 р. на суму 37238,05 грн., № 506 від 04.06.2019 р. на суму 5129,74 грн., № 557 від 07.06.2019 р. на суму 11154,00 грн., № 844 від 09.07.2019 р. на суму 44204,56 грн., № 952 від 27.05.2020 р. на суму 2824,32 грн., копії яких долучені позивачем до матеріалів справи.

З позову слідує, що ТОВ "АВЕРС ЛТД" частково оплатило товар в сумі 8329,74 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 447 від 19.07.2019 р. на суму 5129,74 грн., № 208 від 28.05.2020 р. на суму 3200,00 грн.

ТОВ "ЛПС Україна" та ТОВ "АВЕРС ЛТД" було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2019 р. по 01.10.2020 р. на суму 92220,93 грн.

ТОВ "ЛПС Україна" було направлено ТОВ "АВЕРС ЛТД" претензію № 16/12-2 від 16.12.2020 р., відповідно до якої позивач просив відповідача сплатити заборгованість в сумі 98348,19 грн. (з урахуванням ст. 533 ЦК України) в термін до 28.12.2020 р.

Відповідь на претензію отримано не було, заборгованість не сплачено.

Доказів протилежного до матеріалів справи не надано.

Оскільки відповідач станом на час подання позовної заяви не виконав взяті на себе зобов`язання і не сплатив ТОВ "ЛПС Україна" заборгованість за поставлений товар за договором поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р., останнє і звернулось з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з приписами ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач будь-яких заперечень проти позову чи доказів здійснення повної оплати поставленого товару згідно договору поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, поставленого позивачем відповідачу, настав.

Проте, відповідач свої обов`язки в частині оплати за поставлений товар по договору поставки у обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином не виконав. Так, відповідачем було здійснено оплату товару лише у загальній сумі 8329,74 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи.

Поряд з цим, згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як зазначалось вище, умовами договору встановлено, що ціни товарів визначені у національній валюті України - гривні і вказані у видаткових накладних, а відповідно до ст. 533 ЦК України сума, що підлягає сплаті, визначається за офіційним курсом долара США до гривні на день платежу.

Згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.01.2021 р. (дата подання позову) вартість 1 долара США складає 28,0609 грн. Таким чином вартість поставленого товару становить 99417,79 грн., у тому числі - за видатковими накладними № 311 від 17.05.2019 р. в сумі 36340,83 грн., № 557 від 07.06.2019 р. в сумі 11680,96 грн., № 844 від 09.07.2019 р. в сумі 48450,11 грн., № 952 від 27.05.2020 р. в сумі 2945,89 грн.

З огляду на те, що судом встановлено факт виконання позивачем умов договору, строк оплати поставленого товару настав, а відповідачем не надано доказів того, що ним сплачено заборгованість перед позивачем, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 02/05/19/1-1 від 02.05.2019 р. в сумі 99417,79 грн., є доведеною та обґрунтованою.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 102194,07 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно з ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (ч. 5 ст. 694 ЦК України).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 4.7 договору за користування чужими грошовими коштами покупець сплачує постачальнику проценти в розмірі 0,2% від вартості поставленого товару за кожен день прострочення. Проценти за користування чужими грошовими коштами повинні бути сплачені покупцем протягом 3-х календарних днів після оплати товару.

Позивач розрахував та просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 102194,07 грн., у тому числі - за видатковою накладною № 311 від 17.05.2019 р. на суму 37238,05 грн. за період з 17.06.2019 р. до 27.05.2020 р. в сумі 25768,73 грн., з 28.05.2020 р. до 15.01.2021 р. на суму 34967,15 грн. в сумі 16294,69 грн., за видатковою накладною № 506 від 04.06.2019 р. на суму 5129,74 грн. за період з 05.07.2019 р. до 18.07.2019 р. в сумі 143,63 грн., за видатковою накладною № 557 від 07.06.2019 р. на суму 11154,00 грн. за період з 08.07.2019 р. до 15.01.2021 р. сумі 12425,56 грн., за видатковою накладною № 844 від 09.07.2019 р. на суму 44204,56 грн. за період з 09.08.2019 р. до 15.01.2021 р. в сумі 46414,79 грн., за видатковою накладною № 952 від 27.05.2020 р. за період з 27.06.2020 р. до 15.01.2021 р. в сумі 1146,67 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами, суд дійшов висновку, що проведені нарахування відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 5272,18 грн. інфляційних втрат та 4199,75 грн. 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти річних, про які йдеться у частині 2 статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини 2 статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 р. у справі № 908/639/18 (п. 36).

Приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено позивачем у сумі 4199,75 грн., нарахованій на заборгованість відповідача з урахуванням часткових оплат щодо кожної видаткової накладної окремо, у тому числі - за видатковою накладною № 311 від 17.05.2019 р. на суму 37238,05 грн. за період з 17.06.2019 р. до 27.05.2020 р. в сумі 1058,99 грн., з 28.05.2020 р. до 15.01.2021 р. на суму 34967,15 грн. в сумі 669,64 грн., за видатковою накладною № 506 від 04.06.2019 р. на суму 5129,74 грн. за період з 05.07.2019 р. до 18.07.2019 р. в сумі 5,90 грн., за видатковою накладною № 557 від 07.06.2019 р. на суму 11154,00 грн. за період з 08.07.2019 р. до 15.01.2021 р. сумі 510,64 грн., за видатковою накладною № 844 від 09.07.2019 р. на суму 44204,56 грн. за період з 09.08.2019 р. до 15.01.2021 р. в сумі 1907,46 грн., за видатковою накладною № 952 від 27.05.2020 р. за період з 27.06.2020 р. до 15.01.2021 р. в сумі 47,12 грн., і він є арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 5272,18 грн., нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням часткових оплат щодо кожної видаткової накладної окремо, у тому числі - за видатковою накладною № 311 від 17.05.2019 р. на суму 37238,05 грн. за період з липня 2019 року по травень 2020 року в сумі 822,66 грн., з червня 2020 року по грудень 2020 року на суму 34967,15 грн. в сумі 1093,45 грн., за видатковою накладною № 557 від 07.06.2019 р. на суму 11154,00 грн. з липня 2019 року по грудень 2020 року сумі 602,92 грн., за видатковою накладною № 844 від 09.07.2019 р. на суму 44204,56 грн. з серпня 2019 року по грудень 2020 року в сумі 2670,65 грн., за видатковою накладною № 952 від 27.05.2020 р. з липня 2020 року по грудень 2020 року в сумі 82,50 грн., і він є обґрунтованим та арифметично вірним.

Отже, за результатами перевірки судом розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, суд встановив, що вони є арифметично вірними. Крім того, відповідачем вірність розрахунків не заперечено, власних контррозрахунків не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕРС ЛТД" (08133, Київська обл., м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 51-А, код 22946858) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛПС Україна" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 12-Б, код 42197455) 99417 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 79 коп. основного боргу, 102194 (сто дві тисячі сто дев`яносто чотири) грн. 07 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами, 5272 (п`ять тисяч двісті сімдесят дві) грн. 18 коп. інфляційних втрат, 4199 (чотири тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 75 коп. 3% річних, 3166 (три тисячі сто шістдесят шість) грн. 26 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складене 22.03.2021 р.

Суддя В.М. Бабкіна