РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/9855/19

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ"

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про зобов`язання вчинити дії,

За участю представників сторін:

від позивача: Коршун Т.О. за ордером серії КС № 392171 від 01.12.2020;

від відповідача: Стукалова Г.В. за довіреністю № 25/11/20-25 від 25.11.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про зобов`язання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року як для мешканців зазначеного будинку, так і для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ". Також провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договорами про надання послуг постачання гарячої води та теплової енергії на обігрів приміщень в частині збільшення вартості споживання теплової енергії на обігрів будинку за рахунок додавання споживання теплової енергії на постачання гарячої води.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року в справі № 910/9855/19 (суддя Котков О.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20.10.2020 року касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року в справі № 910/9855/19 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про зобов`язання відповідача провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для мешканців зазначеного будинку, та провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для мешканців зазначеного будинку, залишено без змін, в частині відмови у задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про зобов`язання останнього провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ", та провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ", скасовано, справу № 910/9855/19 в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

27.10.2020 року матеріали справи № 910/9855/19 надійшли до господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2020 року справу № 910/9855/19 передано на розгляд судді Ломаці В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року справу № 910/9855/19 прийнято до свого провадження суддею Ломакою В.С., підготовче засідання призначено на 01.12.2020 року.

27.11.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 23.11.2020 року на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення пред`явлених до нього вимог, у зв`язку з тим, що позивач належним чином не обґрунтував порушення його прав та не довів наявності правових підстав для зобов`язання відповідача вчинити спірні дії. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що позивачем не надано жодних актів звірки взаєморозрахунків, а також не зафіксовано у будь-яких актах, на яку саме суму необхідно здійснити перерахунки та які конкретні кількісні та якісні характеристики порушено. Також відповідач наголосив, що відсутність вищевказаних документів у разі задоволення позовних вимог унеможливить послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

У підготовчому засіданні 01.12.2020 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 22.12.2020 року, а також встановлено позивачу та відповідачу строки для подання відповіді на відзив і заперечень.

09.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 08.12.2020 року на відзив на позовну заяву, в якій останній вказав про обґрунтованість вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ", та просив суд задовольнити позовні вимоги, з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.10.2020 року в цій справі. Крім того, позивач наголосив на тому, що його звернення до суду з даним позовом було обумовлено тим, що відповідач одноосібно знімає показники обліку споживання теплової енергії на опалення будинку, одноосібно складає відомість споживання послуги постачання теплової енергії на опалення будинку, одноосібно визначає вартість цієї послуги і повідомляє позивачу завищений об`єм та суму цієї послуги. Разом із тим, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, не передбачено складання акту-претензії у випадку завищення відповідачем об`єму наданої послуги та її вартості, що свідчить про необґрунтованість доводів Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". У вказаній заяві по суті спору позивач також зазначив, що збільшення вартості послуги опалення будинку (шляхом додавання показників теплового лічильника за проходження гарячої води послуги централізованого постачання гарячої води до показників послуги опалення будинку) відбувалося кожного місяця за весь період, коли надавалася послуга опалення будинку - з 26.10.2018 року по 06.04.2019 року, і відповідно за цей період відповідачем було завищено плату за означену послугу.

17.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла додаткова відповідь позивача від 15.12.2020 року на відзив на позовну заяву, в якій останній навів додаткові аргументи на спростування заперечень відповідача. Зокрема, позивач вказав, що відповідач на свій розсуд без дотримання будь-яких правил та умов визначає відрахування від показника теплового лічильника, що в подальшому вплинуло на об`єм споживання послуги опалення будинку та вартість цієї послуги. Крім того, позивач звернув увагу на те, що відповідачем на свій розсуд було визначено площу приміщень будинку, оскільки у відповідних відомостях відповідачем кожного місяця спірного періоду вказувалася різна площа вбудованих приміщень будинку, що, у свою чергу, вплинуло на вартість послуги, зокрема, для позивача.

21.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 18.12.2020 року, в яких Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на їх необґрунтованість. Так, відповідач зазначив, що позивач у позовній заяві посилався на завищення обліку споживання теплової енергії щодо усього будинку, а не об`єктів укладеного між сторонами договору - квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_4 вказаного будинку. Також відповідач наголосив на тому, що ним за весь спірний період здійснено усі нормативно встановлені коригування нарахувань за послуги з централізованого опалення для квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_4 згідно з укладеним між сторонами Договором, що і є по суті предметом спору в даній справі. Разом із тим, відповідач вказав, що необхідною передумовою для здійснення коригування розміру плати за надані послуги є визначені кількісні та якісні показники, за недотримання яких можливе здійснення коригування нарахувань за послугу з централізованого опалення та централізованого підігріву гарячої води, а також фіксування їх у належним чином оформленому акті-претензії.

До початку призначеного підготовчого засідання 22.12.2020 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

У підготовчому засіданні 22.12.2020 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 19.01.2021 року.

04.01.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача від 30.12.2020 року, в якій останній зазначив про допущення технічних помилок у поданих відповідачем письмових документах та просив вважати коректним та таким, що відповідає фактичним обставинам, формулювання абзацу 2, аркушу 2, аркушу 221 том 1 справи № 910/9855/19: "Просимо суд звернути увагу на те, що між КП "Київтеплоенерго" та саме мешканцями будинку на просп. Григоренка, 15 укладено прямі договори на ЦО та ЦПГВ і, відповідно до інформації програмного комплексу Підприємства нарахування за послугу з Централізованого опалення (ЦО) у вересні 2019 року проведено коригування (у бік зменшення) мешканцям будинку на просп. Григоренка, 15".

04.01.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла додаткова відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив про відсутність у матеріалах справи належних доказів виконання відповідачем свого обов`язку зі здійснення перерахунку послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначення фактичної вартості послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ", а також проведення перерахунку за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ". Крім того, позивач вказав, що у належних останньому квартирах будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві не встановлено квартирних приладів обліку споживання теплової енергії, тому відповідачу відомо про те, що лише він визначає кількість теплоносія (Гкал), який використовується для надання послуги опалення зазначених квартир.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.01.2021 року підготовче провадження у справі № 910/9855/19 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 09.02.2021 року.

До початку призначеного судового засідання 09.02.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача від 09.02.2021 року, в яких останній вказав, зокрема, про те, що наданий відповідачем перерахунок здійснено без відрахування показників теплового лічильника, які обумовлені проходженням послуги централізованого постачання гарячої води, про що зазначено у позовній вимозі.

У судових засіданнях 09.02.2021 року та 23.02.2021 року оголошувалися перерви відповідно до 23.02.2021 року та до 16.03.2021 року.

15.03.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача.

У судовому засіданні 16.03.2021 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.10.2020 року в даній справі, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" (далі - Об`єднання) створено співвласниками 15-17 поверхового будинку № 15, де розташовано 211 квартир та інші приміщення, поштова адреса: 02068, місто Київ, проспект Петра Григоренка, 15.

Слід зазначити, що загальна площа приміщень означеного будинку (щодо яких надаються комунальні послуги) становить 13 883,21 м2.

Рішенням загальних зборів Об`єднання, оформленим протоколом № 1 від 25.02.2016 року, затверджено Статут позивача, яким визначаються права та обов`язки учасників та механізм їх взаємовідносин.

Відповідно до пункту 1.2.1 цього Статуту Об`єднання створено співвласниками 15-17 поверхового будинку № 15, де розташовано 211 квартир та інші приміщення, поштова адреса: 02068, місто Київ, проспект Петра Григоренка, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Згідно з пунктом 2.1 Статуту метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та Статутом.

За умовами пунктів 1.1.1 та 1.2.5 Статуту Об`єднання є юридичною особою, відповідає за своїми зобов`язаннями, коштами і майном Об`єднання, що належить Об`єднанню як юридичній особі, від свого імені виступає учасником правовідносин, набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді. Об`єднання не несе відповідальності за зобов`язаннями співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що між Об`єднанням та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) існують правовідносини, відповідно до яких відповідач надає послугу щодо постачання теплової енергії для обігріву зальних приміщень будинку позивача. Крім того, відповідач через інженерне обладнання Об`єднання здійснює надання послуг мешканцям будинку. У свою чергу, між членами Об`єднання та відповідачем укладено договори про надання послуги постачання гарячої води та теплової енергії на обігрів приміщень, тобто мешканці будинку позивача сплачують за споживання гарячої води за прямими договорами з відповідачем за показниками квартирних лічильників за тарифами в залежності від об`єму спожитої гарячої води.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Об`єднання вказувало на те, що мешканці будинку Об`єднання протягом року сплачують за спожиту гарячу воду за показниками квартирних лічильників за тарифами, які затверджені розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 23.07.2018 року № 1294 "Про затвердження тарифів на теплову енергію Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". Так, у жовтні 2018 року тариф за один кубічний метр гарячої води становив 84,45 грн. Зазначений тариф (вартість) не пов`язаний і не залежить від показників загальнобудинкового теплового лічильника. В опалювальний сезон (в холодну пору року з жовтня по квітень) мешканці будинку позивача, крім оплати за постачання гарячої води, щомісяця сплачують вартість послуги - за постачання теплової енергії на обігрів будинку. Вартість послуги постачання теплової енергії на обігрів будинку в холодну пору року визначається за тарифом на опалення будинку і за показниками загальнобудинкового теплового лічильника. При цьому, вартість останньої послуги визначається залежно від площі кожної квартири.

Судом встановлено (та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи), що відповідач здійснює постачання теплової енергії до будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка у місті Києві через інженерне обладнання Об`єднання, облік якої здійснюється за допомогою одного загальнобудинкового теплового лічильника, який встановлено в індивідуальному тепловому пункті (ІТП) цього будинку.

Відповідно до наряду № 251 від 19.10.2018 року відповідач повідомив Об`єднання про те, що з 26.10.2018 року буде розпочато опалення - постачання теплової енергії на обігрів житлового будинку позивача.

У поданому позові Об`єднання посилалося на те, що після початку опалювального періоду та по завершенню жовтня 2018 року відповідач склав відомість обліку споживання теплової енергії Об`єднання, яка має загальне визначення споживання теплової енергії (Гкал) за жовтень 2018 року, в яку враховується споживання теплової енергії у формі гарячої води (за весь жовтень) та у формі теплової енергії на обігрів житлового будинку (з 26 по 31 жовтня 2018 року). За твердженням позивача, відповідач всупереч порядку визначення вартості споживання послуги з постачання теплової енергії на обігрів будинку за жовтень 2018 року до показників споживання теплової енергії на обігрів будинку (з 26 жовтня 2018 року) додав показники обліку споживання теплової енергії на постачання гарячої води, які визначені з початку і до кінця жовтня 2018 року, наслідком чого стало безпідставне збільшення вартості споживання теплової енергії на обігрів будинку за рахунок додавання споживання теплової енергії на постачання гарячої води.

Як було зазначено вище, рішенням господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року (суддя Котков О.В.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020, у задоволенні позову Об`єднання відмовлено, враховуючи, зокрема, неправильно обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав.

Водночас постановою Верховного Суду від 20.10.2020 року касаційну скаргу Об`єднання задоволено частково, вищенаведені судові рішення судів нижчих інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог Об`єднання до Підприємства про зобов`язання відповідача провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для Об`єднання, та провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для Об`єднання, скасовано.

Ухвалюючи вказану постанову, Верховний Суд, зокрема, зазначив, що судами попередніх інстанцій не наведено мотивів відхилення доводів позивача про те, що він є індивідуальним споживачем послуг постачання теплової енергії та гарячої води, а також не встановлено, чи дійсно між сторонами укладено відповідний договір, і чи виникли між позивачем як індивідуальним споживачем та відповідачем як виконавцем комунальних послуг правовідносини щодо постачання/отримання теплової енергії, гарячої води.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги (з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.10.2020 року в даній справі) підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" цей Закон регулює: порядок створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань, асоціацій; відносини суб`єктів права власності щодо користування та розпорядження спільним майном співвласників у об`єднанні; відносини між об`єднаннями та асоціаціями; відносини між об`єднаннями, асоціаціями і органами державної влади та органами місцевого самоврядування; відносини між об`єднаннями і господарюючими суб`єктами.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;

- споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

За частиною 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Частинами 1, 2 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за рішенням співвласників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним статтею 6 цього Закону: 1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір); 2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір); 3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті, за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).

Відповідно до частин 3, 4 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги. Колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. У разі укладення колективного договору до відносин між співвласниками багатоквартирного будинку та уповноваженою співвласниками особою застосовуються положення Цивільного кодексу України про доручення, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Із зазначених норм вказаного Закону вбачається можливість співвласникам багатоквартирного будинку самостійно обрати одну з моделей організації договірних відносин: за індивідуальним договором або за колективним договором.

Як встановлено судом, договори про надання послуги постачання гарячої води та теплової енергії на обігрів приміщень укладено споживачами (мешканцями) багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: місто Київ, проспект Петра Григоренка, 15, безпосередньо з Підприємством.

Тобто, співвласниками зазначеного багатоквартирного будинку обрано модель організації договірних відносин - за індивідуальним договором.

Таким чином, правовідносини щодо постачання/отримання теплової енергії, гарячої води виникають та регулюються між окремими фізичними особами як індивідуальними споживачами та відповідачем як виконавцем таких комунальних послуг за окремими (індивідуальними) договорами, укладеними між вказаними особами. Водночас положення Цивільного кодексу України про доручення у даному випадку не застосуються, оскільки можуть бути застосовані у разі укладення колективного договору.

Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (пункт 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 8 вищевказаних Правил передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір).

28.03.2018 року в газеті Київської міської ради "Хрещатик" від 28.03.2018 року № 34 (5085) розміщено оголошення про те, що Підприємство стає виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ та договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов.

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2019 року між Об`єднанням (як індивідуальним споживачем) та Підприємством було укладено договір № 30101 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання (далі - Договір), за умовами якого відповідач (виконавець) зобов`язався своєчасно надавати споживачеві (позивачу) відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток наведених юридичних осіб.

За умовами пункту 3 Договору характеристика об`єкта надання послуг зазначена в Додатку № 2 до Договору.

Судом встановлено, що у Додатку № 2 до цього правочину сторони погодили надання означених послуг на наступні належні позивачу об`єкти: квартира НОМЕР_3 в будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві опалювальною площею 86,4 м2 (особовий рахунок: 30101), а також квартира НОМЕР_4 в будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві опалювальною площею 85,3 м2 (особовий рахунок: НОМЕР_1 ).

Відповідно до пункту 6 Договору на момент його укладення тарифи на послуги, затверджені Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22.12.2018 № 2340, за централізоване опалення: 1 654,41 грн./Гкал (з ПДВ) - за умови наявності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії, а також 38,50 грн./м2 (з ПДВ) - опалювальної площі в опалювальний сезон за умови відсутності будинкового або квартирного засобів обліку теплової енергії; за централізоване постачання гарячої води: 97,89 грн./м3 (з ПДВ) - за умови підключення рушникосушильників до системи централізованого постачання гарячої води; 90,54 грн./м3 (з ПДВ) - за відсутності рушникосушильників. Норми (нормативи) споживання гарячої води в приміщеннях та/або будинках, що не обладнані засобами обліку, визначаються відповідно до умов даного Договору, з урахуванням рішень органів місцевого самоврядування та інших нормативних актів, зокрема ДБН В.2.5.-64.2012 «Внутрішній водопровід та каналізація», в залежності від рівня комфортності будинку.

Згідно з пунктом 9 Договору виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

За умовами пункту 11 цієї угоди, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії, споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири (об`єму приватного будинку) за умови здійснення власником або балансоутримувачем будинку заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів (пункт 12 Договору).

Пунктом 16 Договору встановлено, що у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, виконавець проводить перерахунок розміру плати згідно з Правилами та оформленим належним чином актом-претензією про неналежне надання або ненадання послуг у відповідності до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 № 151 (далі - Порядок).

Відповідно до умов цього Договору виконавець зобов`язаний, зокрема, проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, відповідно до Порядку.

За умовами пункту 36 вказаного Договору останній діє з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін до 15.05.2019 року.

Разом із тим, означеним пунктом Договору також передбачено, що відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили, що умови Договору застосовуються до відносин, які існували з 01.05.2018 року.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.10.2020 року, судом встановлено, що Об`єднання в розумінні вищенаведених законодавчих приписів є індивідуальним споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає відповідач, оскільки між сторонами укладено відповідний договір від 26.04.2019 року № 30101 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання. Відтак, між позивачем як індивідуальним споживачем та відповідачем як виконавцем комунальних послуг виникли відповідні правовідносини щодо постачання/отримання теплової енергії, гарячої води.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Об`єднання, з урахуванням заяви про виправлення описки шляхом уточнення позовної заяви (т. 1, а.с. 176), посилалося на те, що після початку опалювального періоду та по завершенню жовтня 2018 року відповідач склав відомість обліку споживання теплової енергії Об`єднання (т. 1, а.с. 45-46), яка має загальне визначення споживання теплової енергії (Гкал) за жовтень 2018 року, в яку враховується споживання теплової енергії у формі гарячої води (за весь жовтень) та у формі теплової енергії на обігрів житлового будинку (з 26 по 31 жовтня 2018 року). За твердженням Об`єднання, відповідач всупереч порядку визначення вартості споживання послуги з постачання теплової енергії на обігрів будинку за жовтень 2018 року до показників споживання теплової енергії на обігрів будинку (з 26 жовтня 2018 року) додав показники обліку споживання теплової енергії на постачання гарячої води, які визначені з початку і до кінця жовтня 2018 року, наслідком чого стало безпідставне збільшення вартості споживання теплової енергії на обігрів будинку за рахунок додавання споживання теплової енергії на постачання гарячої води.

Так, вищенаведеною відомістю (наявною в матеріалах справи) підтверджується, що до початку опалювального періоду (до 26.10.2018 року) встановлений на території будинку позивача лічильник тепла обліковував теплову енергію, яка обумовлена проходженням гарячої води як послуги централізованого постачання гарячої води.

Споживачі означеної послуги (у тому числі позивач) сплачують за вказану послугу не за показниками теплового лічильника (в одиницях виміру Гкал), а залежно від об`єму використаної води за визначеним тарифом (80,59 грн./1м3), який встановлено розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1294 від 23.07.2018 року.

На першому аркуші відомості обліку споживання теплової енергії будинком за жовтень 2018 року вказано показники теплового лічильника з 1 по 25 жовтня 2018 року до початку опалювального періоду, тобто цей лічильник за вказаний період обліковував теплову енергію в гарячій воді, а саме: 47,325 Гкал, яка проходила через прилад обліку як послуга централізованого постачання гарячої води і за яку оплата здійснюється окремо за кожен спожитий кубічний метр і, відповідно, без урахування теплового носія в одиницях виміру Гкал. Середній показник за день з 1 по 25 жовтня 2018 року за означеною відомістю становить 1,8928 Гкал (47,32 : 25 = 1,8928 Гкал).

На другому аркуші відомості обліку споживання теплової енергії будинком за жовтень 2018 року зазначено показники теплового лічильника з 26 по 31 жовтня 2018 року (з першого дня фактичного початку опалювального періоду). На вказаному аркуші відомості у таблиці зазначено показники теплового лічильника з 26 по 29 жовтня 2018 року - середній показник за день складає 6,3075 Гкал (25,23 : 4 = 6,3075 Гкал).

Крім того, за змістом вказаної працівником відповідача у цій відомості інформації, за 30 та 31 жовтня 2018 року споживання теплової енергії визначено за середніми показниками - 6,3 Гкал на день.

Оскільки згідно з цією відомістю, з 1 по 25 жовтня 2018 року до початку опалювального періоду (до 26.10.2018 року) лічильником тепла обліковувалась теплова енергія, яка сумарно становить 47,32 Гкал, відтак означений розмір теплової енергії не повинен враховуватися під час визначення вартості послуги з опалення будинку, враховуючи те, що опалювальний період розпочато лише 26.10.2018 року, а централізоване постачання гарячої води є окремою послугою, яка оплачується за об`ємом (кубічний метр) по тарифу без врахування одиниць виміру Гкал (незважаючи на те, що облік обох послуг з постачання теплової енергії для опалення будинку та централізованого постачання гарячої води здійснюється одним і тим же приладом обліку).

У той же час після початку опалювального сезону (починаючи з 26.10.2018 року) після надання окремої послуги з опалення будинку відповідач до показників теплової енергії у розмірі 47,32 Гкал (які обумовлені проходженням гарячої води та наданням послуги з централізованого постачання гарячої води) додав показники теплової енергії, обрахованої за надання послуги централізованого опалення будинку.

Вказані обставини підтверджуються відповідним записом уповноваженої особи відповідача на другому аркуші вищенаведеній відомості "25,07 + 47,325"; "ср. в день 6,3 Гкал"; "+ 12,6 авансом…с 30.10-31.10", а також свідчать про безпідставне збільшення Підприємством об`єму споживання послуги з опалення будинку.

При цьому, у період надання послуги з опалення будинку (з 26 по 31 жовтня 2018 року) відповідачем у середньоденний показник обліку тепла в розмірі 6,3 Гкал на опалення будинку також враховано середньоденний показник обліку теплоносія за проходження гарячої води через прилад обліку, який становить 1,8928 Гкал/день.

Разом із тим, обґрунтовуючи позовні вимоги, Об`єднання також вказувало, що відповідач повинен був від середнього споживання теплоносія в опалювальний період (з 26.10.2018 року), а саме: від 6,3 Гкал, відрахувати середній показник у розмірі 1,8928 Гкал/день, який обумовлений проходженням гарячої води як окремої послуги, та в подальшому визначити обсяг теплової енергії за дні, протягом яких надавалася послуга з опалення будинку.

Враховуючи наведене, обсяг послуги постачання теплової енергії на опалення будинку (в якому знаходяться, у тому числі, належні позивачу квартири НОМЕР_3 та НОМЕР_4) за 6 днів опалювального періоду (з 26 по 31 жовтня 2018 року включно) фактично завищено на 31,1126 Гкал.

Наведене збільшення обсягу наданих відповідачем послуг з опалення будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві (шляхом додавання показників теплового лічильника за проходження гарячої води послуги централізованого постачання гарячої води до показників наданих послуг з опалення будинку) у подальшому відбувалося кожного місяця за весь опалювальний період 2018-2019 років, протягом якого надавалася послуга опалення будинку - з 26.10.2018 року по 06.04.2019 року, а відтак протягом означеного періоду відповідачем завищено плату за вказану послугу.

Крім того, відповідачем протягом опалювального сезону 2018-2019 років у відповідних документах (відомостях обліку споживання Об`єднанням теплової енергії) постійно змінювалися розрахунки показників, а також площа приміщень будинку (тоді як площа приміщень означеного будинку, щодо яких надаються комунальні послуги, є сталою та становить 13 883,21 м2), що в свою чергу вплинуло на механізм визначення вартості послуги централізованого опалення будинку, зокрема, для позивача, як власника приміщень у вказаному будинку, оскільки у належних останньому квартирах будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві не встановлено квартирних приладів обліку споживання теплової енергії.

Наведених обставин відповідачем у встановленому законом порядку під час розгляду даної справи не спростовано.

Разом із тим, за умовами частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку, без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку, а також без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі.

Водночас за змістом частини 2 статті 7 та частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач (індивідуальний споживач) зобов`язаний щомісячно (або в інший строк, встановлений відповідним договором) оплачувати фактично надані житлово-комунальні послуги.

Заперечуючи проти позовних вимог Об`єднання, відповідач посилався на те, що позивачем не було надано розрахунків, які б підтверджували необхідність здійснення спірного перерахунку саме для Об`єднання як юридичної особи поза межами представництва позивачем співмешканців будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві.

Проте такі заперечення не беруться до уваги з огляду на встановлений судом факт укладення між Об`єднанням (як індивідуальним споживачем) та Підприємством (як виконавцем відповідних послуг) договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до групи житлових приміщень суб`єкта господарювання від 26.04.2019 року № 30101, за умовами якого відповідач зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до належних Об`єднанню об`єктів: квартири НОМЕР_3 в будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві опалювальною площею 86,4 м2 (особовий рахунок: НОМЕР_2 ), а також квартири НОМЕР_4 в будинку № 15 по проспекту Григоренка у місті Києві опалювальною площею 85,3 м2 (особовий рахунок: НОМЕР_1 ).

Твердження відповідача про те, що позивачем не надано жодних актів звірки взаєморозрахунків, а також не зафіксовано, які конкретні кількісні та якісні характеристики порушено, також оцінюються судом критично, з огляду на те, що за умовами частин 3, 7 статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок по забезпеченню відповідності кількісних та якісних характеристик послуги встановленим нормативам покладено саме на виконавця комунальної послуги, який, відповідно, повинен володіти відповідною інформацією щодо проведених споживачеві нарахувань та їх коригування, кількості спожитих позивачем комунальних послуг, їх вартості, механізму розрахунку тощо. Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до Об`єднання з пропозицію підписати, зокрема, акт звірки взаєморозрахунків за спірний період по кожній наданій позивачу послузі з метою узгодження наявних у наведених контрагентів відомостей споживання означених комунальних послуг.

Спростовуючи позовні вимоги Об`єднання, Підприємство також посилалося на положення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та вказувало, що матеріали справи не містять належним чином оформлених актів-претензій, складених позивачем на підтвердження заявлених вимог, у тому числі щодо кількісних та якісних характеристик спожитої теплової енергії об`єктами, які зазначені в укладеному між сторонами Договорі.

У той же час за змістом пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" складання та підписання актів-претензій у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг є правом, а не обов`язком споживача, тоді як підписання таких актів-претензій згідно з пунктом 8 частини 2 статті 8 означеного Закону віднесено до обов`язків виконавця комунальних послуг - Підприємства.

Вказане додатково підтверджується положеннями частини 1 статті 27 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", за якими у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг.

Слід також зазначити про необґрунтованість посилань відповідача на відсутність у матеріалах справи доказів факту ненадання або неналежного надання Підприємством Об`єднанню зазначених у позовній заяві послуг та відсутність складеного між сторонами акту-претензії, оскільки звернення Об`єднання до суду з даним позовом було обумовлено тим, що відповідач одноосібно знімає показники обліку споживання теплової енергії на опалення будинку, одноосібно складає відомість споживання послуги постачання теплової енергії на опалення будинку, одноосібно визначає вартість цієї послуги і повідомляє позивачу завищений об`єм та суму цієї послуги, тоді як Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, не передбачено складання акту-претензії у випадку завищення відповідачем об`єму наданої послуги та її вартості.

Отже, вищенаведені посилання відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Крім того, відповідач вказував на те, що позивачем у жодних актах не зафіксовано, на яку саме суму необхідно здійснити перерахунки, і відсутність вищевказаних документів у разі задоволення позовних вимог унеможливить послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Проте такі посилання Підприємства не свідчать про безпідставність позовних вимог Об`єднання та фактично стосуються способу та порядку виконання судового рішення.

Слід також зазначити, що Законом України "Про виконавче провадження" врегульовано, в тому числі, порядок виконання рішень немайнового характеру (стаття 63), що спростовує означені твердження Підприємства.

Разом із тим, суд не погоджується з відповідачем в частині посилань на фактичну неможливість такого виконання за відсутності вищезазначених вихідних даних з огляду, зокрема, на те, що самим відповідачем у запереченнях від 18.12.2020 року було вказано, що ним за весь спірний період здійснено усі нормативно встановлені коригування нарахувань за послуги з централізованого опалення для квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_4 згідно з укладеним між сторонами Договором, що, на думку відповідача, і є по суті предметом спору в даній справі.

У той же час суд звертає увагу на те, що за змістом імперативних приписів господарського процесуального законодавства закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору можливе лише у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Проте, зважаючи на заперечення Об`єднання проти закриття провадження у цій справі, обґрунтовані неналежністю поданих Підприємством доказів на підтвердження відсутності предмета спору, суд дійшов висновку про те, що після проведених відповідачем у добровільному порядку відповідних перерахунків між сторонами фактично залишились неврегульовані питання щодо їх обґрунтованості.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положення статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України визначають способи захисту цивільних прав та інтересів. До таких способів віднесено, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, присудження до виконання обов`язку в натурі.

Водночас, обов`язок відповідача здійснити спірний перерахунок відповідає встановленим законом способам захисту порушеного права, оскільки як приписами Закону України "Про теплопостачання" (статті 24, 25), а також приписами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (статті 7, 8), так і положеннями укладеного між сторонами Договору передбачено право споживача на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію та, відповідно, передбачено обов`язок виконавця здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію, проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з приписами статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, у яких визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, зокрема, що встановлений законом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 року в даній справі.

Вищенаведені обставини спростовують заперечення відповідача проти позовних вимог Об`єднання, обґрунтовані невірним обранням позивачем способу захисту його прав.

Інші заперечення відповідача проти позову також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач у встановленому законом порядку не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, вимоги Об`єднання підлягають задоволенню (з урахуванням постанови Верховного Суду від 20.10.2020 року в даній справі).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 2, 4, 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на момент звернення Об`єднання до суду з цим позовом становило 1 921,00 грн.), за подання апеляційної скарги на рішення суду - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (2 881,50 грн.), за подання касаційної скарги на рішення суду - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви (3 842,00 грн.).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас слід зазначити, що коли пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відтак, зважаючи на те, що рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2019 року (суддя Котков О.В.) про відмову в частині задоволення вимог Об`єднання до Підприємства про зобов`язання відповідача провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для мешканців зазначеного будинку, та провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для мешканців зазначеного будинку, було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 року та постановою Верховного Суду від 20.10.2020 року, тоді як решта пред`явлених позивачем немайнових вимог при новому розгляді справи підлягає задоволенню, суд дійшов висновку про покладення на відповідача половини понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в цій справі.

Що стосується понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Так, Об`єднання просило суд стягнути з відповідача 5 000,00 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до позовної заяви було долучено, зокрема, укладений між Об`єднанням (клієнт) та адвокатом Коршуном Тарасом Олександровичем (адвокат) договір про надання правової допомоги адвокатом від 12.03.2012 року, копію відповідного свідоцтва № 2204/10 від 27.03.2003 року про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер серії КС № 392222 від 02.05.2019 року, а також 24.12.2019 року через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва надано акт від 05.07.2019 року про виконання договору від 12.03.2012 р. (на підтвердження прийняття позивачем наданих адвокатом послуг на суму 5 000,00 грн.), звіт від 17.12.2019 року про надання правничої допомоги вартістю 5 842,20 грн. та копію платіжного доручення від 08.07.2019 року № 81 про перерахування позивачем адвокату 5 000,00 грн.

У той же час, за результатами розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат у вказаній справі та стягнення з відповідача витрат Об`єднання на оплату професійної правничої допомоги, господарським судом міста Києва 27.12.2019 року було постановлено ухвалу в даній справі, якою в задоволенні заяви Об`єднання про стягнення з Підприємства витрат на послуги адвоката в сумі 5000,00 грн. відмовлено.

Вказана ухвала на час вирішення даного спору в установленому законом порядку скасована не була та набрала законної сили.

Відтак, суд позбавлений можливості повторно здійснити розподіл означених витрат.

Суд також звертає увагу позивача на те, що зазначена в акті від 05.07.2019 року про виконання договору від 12.03.2012 р. сума вартості наданих Об`єднанню адвокатських послуг за цим договором не співпадає з вартістю таких послуг, зазначеною в звіті від 17.12.2019 року про надання правничої допомоги

Крім того, договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Проте з матеріалів справи вбачається, що умовами договору про надання правової допомоги адвокатом від 12.03.2012 року не передбачено конкретного розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру), а лише зазначено про те, що вартість витрат адвоката, а також вартість послуг адвоката визначається клієнтом та адвокатом за фактом їх понесення та надання.

У той же час відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару, а також ставить під сумнів обґрунтованість покладення таких витрат на іншу сторону.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) провести перерахунок послуги постачання теплової енергії за опалення будинку № 15 по проспекту Петра Григоренка в місті Києві за період з 26 по 31 жовтня 2018 року окремо від послуги постачання гарячої води та визначити фактичну вартість послуги постачання теплової енергії за опалення будинку за період з 26 по 31 жовтня 2018 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" (02068, місто Київ, проспект Григоренка, будинок 15; ), а також провести перерахунок за весь опалювальний період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року для Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" (02068, місто Київ, проспект Григоренка, будинок 15; ).

3. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, місто Київ, площа Івана Франка, будинок 5; ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "КУТ" (02068, місто Київ, проспект Григоренка, будинок 15; ) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 1 440 (одну тисячу чотириста сорок) грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, а також 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

4. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Відповідно до підпункту 17.5. пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 24.03.2021 року.

Суддя В.С. Ломака