РІШЕННЯ

10 березня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/640/20

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

за участі секретаря судового засідання Бега В.М.

розглянув справу

за позовом в.о. керівника Тернопільської місцевої прокуратури (вул. Т. Шевченка, 7, м. Тернопіль, 46000), що здійснює представництво інтересів держави в особі:

1. Західного офісу Держаудитслужби України (вул. Костюшка, 8, м. Львів, 79000)

2. Тернопільської обласної ради (вул. М. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021)

3. Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації (вул. М. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021)

до відповідача 1 Закладу освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр (вул. Братів Бойчуків, 6, м. Тернопіль, 46023)

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп (вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018)

про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018, укладених до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018 та стягнення 26 794,47 грн

За участі представників:

прокурора: Безкоровайної О. А.

позивача 1: Мартинович С.Б. - уповноваженої

позивача 2: Кузьми І.Я. - уповноваженої

позивача 3: не прибув

відповідача 1: Король І.Я. - уповноваженої

відповідача 2: не прибув

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз`яснення прав та обов`язків, відповідно до ст. 205 ГПК України, не надходило.

Суть справи:

06.10.2020 в. о. керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби України, Тернопільської обласної ради, Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації до Закладу освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр, надалі - відповідач 1, до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп, надалі - відповідач 2, про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018, укладених до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018 та стягнення 26 794,47 грн.

Підставою позову визначено укладення додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018 всупереч п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", без належного підтвердження коливання цін на ринку природного газу в період виконання умов договору, а також приписами ст. ст. 203, 215, 216, 1212 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та ст. 208 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

В підтвердження позовних вимог до матеріалів справи долучено: належним чином засвідчені копії: оголошення про проведення відкритих торгів UA-2017-12-13-001012-а; протоколу засідання тендерного комітету від 09.01.2018; звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2017-12-13-001012-а від 25.01.2018; листа Асоціації "Газові трейдери України" №2 від 15.01.2018; Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018; листа ТзОВ "Укртранссервіс-Груп" за №182-1/18 від 26.01.2018; листа Харківської торгово-промислової палати від 18.12.2017; листа Асоціації "Газові трейдери України" за №1 від 10.01.2018; Додаткової угоди №1 від 29.01.2018 до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018; листа ТзОВ "Укртранссервіс-Груп" за №196-1/18 від 29.01.2018; цінової довідки Житомирської торгово-промислової палати №В-584 від 23.01.2018; Додаткової угоди №2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018; Додаткових угод №3 від 31.01.2018 та №4 від 30.03.2018 до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018; акту прийому-передачі природного газу від 28.02.2018; платіжного доручення №196 від 05.03.2018 на суму 126 182,44 грн; акту прийому-передачі природного газу від 31.03.2018; платіжного доручення №334 від 03.04.2018 на суму 123 135,65 грн; витяг з веб-порталу НАК "Нафтогаз України"; прейскурант на природний газ із ресурсів НАК "Нафтогаз України" з 01.12.2017, 01.01.2018, 01.02.2018 та 01.03.2018; результати моніторингу функціонування ринку природного газу за 1 кв. 2018 року; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №4317вих-20 від 04.06.2020; відповіді Торгово-промислової палати України №1544/08.1-7.1 від 12.06.2020; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №4385вих-20 від 05.06.2020; відповіді Головного управління статистики у Тернопільській області №09.1-04/1311-20 від 19.06.2020; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №4380вих-20 від 05.06.2020; відповіді ДП "Держзовнішінформ" №232/1173-Л від 06.07.2020; запитів Тернопільської місцевої прокуратури №4283вих-20 від 03.06.2020 та №4285вих-20 від 03.06.2020; відповіді Західного офісу Держаудитслужби у Тернопільській області №13-19-17/2034-2020 від 12.06.2020; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №3387вих-20 від 27.04.2020; відповіді ГУ ДКС України у Тернопільській області №4-06-10/2237 від 08.05.2020; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №5457вих-20 від 09.07.2020; відповіді Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №05-31-52 від 17.07.2020; запиту Тернопільської місцевої прокуратури №5456вих-20 від 09.07.2020; відповіді Тернопільської обласної ради №07-856 від 16.07.2020; листів Тернопільської місцевої прокуратури про вжиття заходів представницького характеру з доказами їх надіслання на адресу Західного офісу Держаудитслужби, Тернопільської обласної ради, Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації тощо.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 06.10.2020, головуючим суддею для розгляду справи №921/640/20 визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2020 позовну заяву виконувача обов`язків керівника Тернопільської місцевої прокуратури залишено без руху; встановлено заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до Господарського суду Тернопільської області: належних доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позов.

26.10.2020 (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) керівником Тернопільської місцевої прокуратури згідно з заявою за № 8123вих-20 від 23.10.2020 (вх. №7643) усунуто визначені в ухвалі від 12.10.2020 недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 921/640/20; постановлено розгляд справи №921/640/20 здійснювати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі № 921/640/20 призначено на 14:00 год. 30.11.2020; запропоновано учасникам справи подати/надіслати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

18.11.2020 відповідач 1 долучив до матеріалів справи відзив на позов за №370 від 16.11.2020 (вх. №8436 від 18.11.2020), згідно з яким стверджує, що укладаючи оспорювані додаткові угоди № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018, заклад освіти керувався положеннями п. 4. ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на час виникнення відносин) та п. 11.5 договору постачання, та з врахуванням наданого ТОВ "Укртрансервіс-Груп" документального підтвердження зростання ціни за одиницю товару у різні періоди та збільшення ціни за одиницю товару відповідно до ціни, встановленої договором постачання, а також тією обставиною, що такі зміни ціни за одиницю товару не призводили до збільшення загальної вартості всього обсягу поставки.

Зазначає, що 26.01.2018, після укладення 25.01.2018 договору постачання природного газу №17-337, постачальник ТОВ "Укртрансервіс-Груп" звернулось до закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" із листом за №182-1/18 щодо підвищення ціни на постачання природного газу та надав довідку Харківської торгово-промислової палати №1463/17 від 18.12.2017.

29.01.018 постачальник звернувся до закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" із листом №196-1/18 щодо підвищення ціни на постачання природного газу та надав цінову довідку №В-584 від 23.01.2018 Житомирської торгово-промислової палати про те, що ціни на газове паливо - природний газ для установ та організацій, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів (закупівля роздрібна) на території України станом на січень 2018 року складають за 1000 куб. м - 11 054,04 - 11 900,00 грн з урахуванням ПДВ.

30.03.2018 сторони уклали Додаткову угоду №4 якою, у зв`язку із зменшенням ціни на природний газ на ринку, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" внесли зміни до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018 та з 01.03.2018 зменшили ціну на природний газ за 1000 куб.м, без урахування тарифів на його транспортування, в сумі 10 700,00 з урахуванням ПДВ (в тому числі: ціна природного газу 8 916,67 грн, податок на додану вартість у розмірі 20% до ціни газу 1 783,33 грн).

Вважає, що за наведених вище обставин, укладаючи оспорювані додаткові угоди № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018, заклад освіти діяв у відповідності до Закону та умов Договору постачання, і у встановленому законом та договором постачання порядку.

Зауважує, що висновків (звітів, актів) щодо порушення закладом освіти вимог законодавства під час укладення спірних додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018, укладених до Договору постачання, органами, уповноваженими на здійснення контролю у сфері публічних закупівель та/або здійснення державного фінансового контролю, у межах своїх повноважень та у встановленому Законом, зокрема положеннями ст. ст. 7. 7і Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції на час виникнення відносин), ст. ст. 3-5 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", не складалося, та порушення вимог законодавства у встановленому законодавством порядку не встановлювалися.

Крім того, просить врахувати, що при поданні пропозицій на підвищення ціни на газ постачальники газу протягом 2018-2020 років у разі незгоди систематично пропонують закладу розірвати договір. Відповідно, зважаючи на терміни, які необхідні на проведення нових торгів, заклад освіти, як споживач, який закупляє товар згідно Закону та за результатами відкритих торгів, змушений виконувати умови угод, зважаючи на необхідність безперебійної поставки газу у навчальний заклад.

25.11.2020 (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) Тернопільська обласна прокуратура надіслала на адресу суду відповідь на відзив за №15-232вих-20 від 25.11.2020 (вх. №8693 від 27.11.2020), згідно з якою викладені відповідачем 1 у відзиві на позов твердження про те, що при укладенні оспорюваних угод навчальний заклад керувався положеннями п. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" вважає безпідставними.

В обґрунтування даної позиції зазначає, що ціна постачання природного газу за договором (п. 4.1 Договору) за 1000 куб.м природного газу на момент його укладення, без урахування тарифів на його транспортування по території України, становила 9 635,1429 грн, з урахуванням ПДВ. Загальна вартість всього обсягу поставки складала 674 460,00 грн.

Зауважує, що згідно з ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті. Аналогічні вимоги передбачено у ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в новій редакції Закону від 19.04.2020.

Разом із тим, за приписами наведеної вище норми Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі (п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону).

Однак, додатковою угодою № 1 від 29.01.2018 загальний об`єм запланованого до постачання газового палива зменшено до 63,688 тис. куб.м, а ціну за 1 000 куб. м газу збільшено до 10 590,00 грн (тобто на 9, 91%).

Додатковою угодою №2 від 30.01.2018 загальний об`єм запланованого до постачання газового палива зменшено до 61,934 тис. куб.м, а ціну за 1 000 куб. м газу збільшено до 10 890,00 грн (тобто на 2,83%).

30.03.2018 сторони уклали Додаткову угоду № 4 якою, у зв`язку із зменшенням ціни на природний газ на ринку, керуючись п. 5 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" внесли зміни до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018 та з 01.03.2018 зменшили ціну на природний газ за 1 000 куб.м, без урахування тарифів на його транспортування, в сумі 10 700,00 грн.

Враховуючи наведене, зазначає, що з урахуванням змін, внесених Додатковими угодами № 1 від 29.01.2018, № 2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17- 337 від 25.01.2018, кількість природного газу, який мав поставити Постачальник становила 61,934 тис. куб.м на загальну суму 674 460,00 грн.

Зазначені вище обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що внаслідок укладення зазначених додаткових угод в порушення вимог законодавства було фактично підвищено ціну за 1 000 куб.м природного газу на 954,8571 грн відповідно до Додаткової угоди № 1 та на 300,00 грн відповідно до Додаткової угоди № 2. При цьому обсяг поставки природного газу за договором поставки природного газу № 17-337 від 25.01.2018 зменшено.

Вважає, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі". А внаслідок неправомірного підвищення цін на природний газ по укладених Додаткових угодах №1 та №2 Закладом освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" надміру оплачено 26 794,47 грн.

Звертає увагу суду на те, що аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18.

Щодо наведених відповідачем 1 у відзиві на позов тверджень про те, що будь-яких висновків (звітів, актів) щодо порушення навчальним закладом вимог законодавства під час укладення спірних додаткових угод №1 від 29.01.2018 та №2 від 30.01.2018 до договору постачання, органами, уповноваженими на здійснення контролю у сфері публічних закупівель та/або здійснення державного фінансового контролю у межах своїх повноважень та у встановленому законом, не складалося, та порушення вимог законодавства у встановленому законодавством порядку не встановлювались зауважує, що саме бездіяльність уповноважених органів (відсутність висновків, звітів, актів інших розпорядчих документів) й зумовила звернення органів прокуратури до суду з даним позовом.

Стверджує, що прокурором у поданій позовній заяві детально обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду та зазначено органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах з врахуванням практики Конституційного Суду України, Верховного Суду та Європейського Суду з прав людини. При цьому не проведення перевірок, моніторингу, не здійснення інших заходів не є свідченням правомірності дій відповідачів по справі та законності оскаржуваних угод.

Враховуючи усе наведене вище, вважає, що доводи, наведені закладом освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" у відзиві на позовну заяву, є не обґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позовні вимоги заступника виконувача обов`язків керівника Тернопільської місцевої прокуратури просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.11.2020 відкладено підготовче засідання у справі № 921/640/20 на 09:00 год. 16.12.2020; запропоновано сторонам у справі подати/надіслати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

Поряд із цим, 01.12.2020 від Макарова С. О. адвоката ТОВ "Укртранссервіс - груп" надійшла заява б/н від 30.11.2020 (вх. №8763), яка підписана в системі "Електронний суд", про вступ у справу в якості представника (до заяви долучено ордер серія СВ №1000103 від 07.06.2019). Зокрема, заявник просив суд залучити його у справу №921/640/20 в якості представника відповідача 2 та надати доступ до електронної справи №921/640/20 в підсистемі "Електронний суд". Окрім того, просив суд продовжити процесуальний строк для надання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.12.2020 залучено ОСОБА_1 в якості представника відповідача 2 у справі №921/640/20; надано доступ Макарову Сергію Олександровичу як представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс груп" до електронної справи №921/640/20 в підсистемі "Електронний суд". Окрім того, вказано, що строк, протягом якого відповідач 2 має можливість подати відзив на позов (протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі) станом на день звернення із заявою не закінчився.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16.12.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання у справі № 921/640/20 на 14:00 год. 11.01.2021; повторно запропоновано сторонам у справі подати/надіслати суду заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності).

В підготовчому засіданні 11.01.2021, яке відбулось за участі прокурора, представників позивачів 1, 2 та представника відповідача 1, судом оголошено перерву до 14:30 год. 25.01.2021, про що постановлено та занесено до протоколу судового засідання відповідну ухвалу, присутніх в судовому засіданні прокурора, представників позивачів 1, 2 та представника відповідача 1 повідомлено під розписку (в матеріалах справи), інших відповідною ухвалою. Окрім того, представника відповідача 2 про підготовче засідання 25.01.2021 було повідомлено телефонограмою.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/640/20 до судового розгляду по суті на 15:00 год. 02.02.2021.

Поряд із цим, в ході підготовки до розгляду справи по суті, враховуючи повернення без вручення надісланої на адресу відповідача 2 кореспонденції (ухвал суду), судом було здійснено електронний запит та отримано щодо відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ та встановлено, що після відкриття провадження у даній справі - 11.12.2020 відбулася зміна місцезнаходження відповідача. Зазначені обставини відповідачем чи його повноважним представником до відома суду не були доведені.

В судовому засіданні 02.02.2021 обставини щодо зміни місцезнаходження відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп були доведені судом до відома присутніх учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 02.02.2021 відкладено розгляд справи № 921/640/20 по суті на 14:00 год. 22.02.2021; зобов`язано учасників справи: відповідача 1 Заклад освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" надіслати на адресу відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп (вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) відзив на позовну заяву б/н від 16.11.2020 (докази надати суду); Тернопільську місцеву прокуратуру надіслати на адресу відповідача 2 -Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс груп" (вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018) відповідь на відзив за №15-232вих20 від 25.11.2020 (докази надати суду).

З огляду на перебування судді Гирили І.М. у відпустці, розгляд справи 22.02.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 26.02.2021 розгляд справи № 921/640/20 по суті було призначено на 09:30 год. 10.03.2021.

В судовому засіданні, яке відбулося за участі прокурора та повноважних представників Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області, Тернопільської обласної ради та Закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр", суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав вступне слово учасників справи, дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухав заключне слово учасників справи та оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи учасників справи.

Позиція прокурора.

Прокурор позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та посилаючись на наявні в матеріалах справи письмові докази. Зокрема, вважає, що при зверненні до суду з даним позовом ним дотримано передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку. Просить визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018. Стверджує, що останні укладено сторонами незважаючи на визначену ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" заборону зміни умов договору за результатами відкритих торгів та відсутності росту цін на газове паливо. В обґрунтування даних тверджень посилається на інформацію, розміщену на веб-порталі НАК "Нафтогаз України", згідно з якою за період з січня 2018 р. по лютий 2018 р. відбувалося коливання ціни на природний газ у сторону її зменшення, дані сайту НКРЕП, на якому розміщено результати моніторингу функціонування ринку природного газу за І квартал 2018 року, а також інформацію Головного управління статистики у Тернопільській області від 13.03.2020. Вказує, що надані Постачальником при укладенні з Замовником додаткових угод інформації не містять конкретних відомостей про динаміку ціни газового палива на ринку (відсутні відомості про коливання ціни на природний газ, не наведено розрахунки вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції - 29.12.2017, дату укладення договору № 17-337 - 25.01.2018, не наведено динаміку зміни ціни в сторону збільшення або зменшення).

Зазначені вище обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що відповідач 2 (ТзОВ "Укртранссервіс-груп"), з метою одержати перемогу у відкритих торгах, свідомо занизив пропоновану ціну на природний газ, а після укладення договору домігся її збільшення шляхом укладення додаткових угод, попри відсутність підвищення закупівельних цін на товар у вказаний період, що свідчить про демпінгову поведінку на ринку, яка порушує принципи господарювання в Україні, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Стверджує, що оспорювані додаткові угоди укладено відповідачами всупереч інтересів держави, без будь-яких належних підстав, в порушення ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", в умовах фактичного зниження на ринку ціни на природний газ. Внаслідок укладення зазначених додаткових угод в порушення вимог законодавства було фактично підвищено ціну за 1000 куб.м природного газу та зменшено обсяг поставки природного газу за договором поставки природного газу № 17-337 від 25.01.2018, а з бюджету зайво сплачено 26 794, 47 грн (14 540,04 грн - за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 та 12 254,43 грн - за період з 28.02.2018 по 31.03.2018), які, відповідно, просить стягнути з відповідача 2 на користь Закладу освіти.

Позиція позивачів.

Повноважні представники Західного офісу Держаудитслужби України та Тернопільської обласної ради позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених прокурором у позовній заяві та озвучених в даному судовому засіданні.

Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації участі свого уповноваженого представника в судове засідання 10.03.2021 не забезпечило, причин неприбуття не повідомило, хоча по дату, час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Позиція відповідача 1.

Повноважний представник Закладу освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" позовні вимоги не заперечила. Просила суд врахувати, що при укладенні оспорюваних додаткових угод заклад освіти керувався в першу чергу інтересами дітей та необхідністю забезпечити безперебійне постачання природного газу.

Позиція відповідача 2

Повноважний представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" явки свого уповноваженого представника в судове засідання 10.03.2021 не забезпечив, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Як вже зазначалось вище, станом на дату відкриття провадження у даній справі, згідно з наявним в позовних матеріалах Витягом з ЄДРЮОФОП та ГФ місцезнаходженням відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс груп" було: вулиця сім`ї Сосніних, будинок 3, м. Київ, 03148.

Саме на вказану адресу судом і було направлено ухвалу від 02.11.2020 про відкриття провадження у справі та ухвалу від 30.11.2020 про відкладення підготовчого засідання на 16.12.2020. Проте, зазначена кореспонденція була повернута підприємством зв`язку на адресу суду із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.12.2020 залучено ОСОБА_1 , за його клопотанням, в якості представника відповідача 2 у справі №921/640/20; надано доступ Макарову Сергію Олександровичу, як представнику Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс груп", до електронної справи №921/640/20 в підсистемі "Електронний суд".

В ході підготовки до розгляду справи по суті судом було встановлено, що 11.12.2020 відбулася зміна місцезнаходження відповідача. Зокрема, згідно з сформованим судом Витягом з ЄДРЮОФОП та ГФ місцезнаходженням відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп є: вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018.

Ухвали Господарського суду Тернопільської області від 02.02.2021 та від 26.02.2021 судом було надіслано саме за вказаною адресою (вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018). Поряд із цим, останні повернуто на адресу суду із відміткою пошти: "не знаходиться".

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" за №755-IV від 15.05.2003, з наступними змінами, (надалі Закон №755-IV), єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ч. 1 ст. 7 Закону №755-IV).

П. 10 ч. 2 ст. 9 Закону №755-IV визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості, зокрема, про місцезнаходження юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону №755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Порядок вручення судових рішень визначено у ст. 242 ГПК України, за змістом ч. 5 якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Ч. 11 ст. 242 ГПК України визначено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. п. 3, 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету міністрів України №270 від 05.03.2009 (надалі - Правила), і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (п. п. 11, 17 Правил).

П. 99 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до п. п. 116, 117 Правил у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Системний аналіз ст. ст. 120, 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 99, 116, 117 Правил свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

За даних обставин, зважаючи на те, що усі процесуальні документи у даній справі були направлені судом на адреси відповідача, відомості про які значилися/значаться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).

Окрім того, ст. 42 ГПК України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Щодо звернення прокурора у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. ч. 1-3 ст. 4 ГПК України ).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (близькі за змістом правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі №915/478/18, у пункті 26 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

У судовому процесі, зокрема у господарському, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (близький за змістом правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у пункті 27 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, у пункті 35 постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі (рішення Конституційного Суду України у від 01.04.2008 № 4-рп/2008).

Законом України за №1401-VIII від 02.06.2016 "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 1311, п. 3 ч. 1, якої передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Ч. 4 ст. 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України №VIІ від 14.10.2014 "Про прокуратуру", яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (ч. 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч. 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (ч. 7).

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 17.08.2020 у справі №924/1240/18 та від 31.08.2020 у справі №913/685/19).

Звертаючись до суду з позовом, прокурор має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13.06.2017 у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Ч. 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Правовий аналіз наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що для звернення з позовом до суду прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).

Необхідність звернення прокурора з даним позовом обґрунтована тим, що укладенням оспорюваних додаткових угод до договору закупівлі товару відповідачами порушено норми ЦК України, ГК України, Закону України "Про публічні закупівлі", основні принципи закупівлі максимальної економії і ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівлі, створення конкурентного середовища, фінансово-економічні інтереси держави. Зокрема, прокурор зазначає, що відповідачами, всупереч інтересів держави, без будь-яких належних на те підстав, в порушення ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", укладено додаткові угоди №1 та №2, якими підвищено ціни на предмет договору в умовах фактичного зниження на ринку ціни на природний газ, а також зменшено обсяги газового палива, яке планувалося закупити. Внаслідок підвищення цін на природний газ по укладених Додаткових угодах №1 від 29.01.2018 та №2 від 30.01.2018 закладом освіти надміру оплачено 26 794,47 грн та зменшено обсяг природного газу на 2,7809 тис. куб.м. Вказані дії призвели до надмірного використання бюджетних коштів навчального закладу.

Значимість порушення інтересів держави обґрунтована тим, що звернення прокурора спрямоване на задоволення потреб хворих дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку, дітей з неврологічними захворюваннями, порушеннями опорно-рухового апарату та хворих на скаліоз, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання законності бюджетних коштів.

Ст. ст. 24, 51, 92 Конституції України встановлено, що державою забезпечується підтримка та охорона дитинства. Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятою Резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка набула чинності 02.09.1990, ратифікована Постановою Верховної ради України №789ХІІ (78912) від 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вже зазначалось вище, предметом судового розгляду у даній справі є вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018 та стягнення 26 794,47 грн. Підставою позову визначено укладення вказаних правочинів всупереч п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", приписів ст. ст. 203, 215, 216, 1212 ЦК України та ст. 208 ГК України.

Ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі", № 922-VIII від 25.12.2015, надалі Закон № 922-VIII, в редакції, чинній на день звернення прокурора з даним позовом до суду, визначено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснюють Уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону № 922-VIII контроль у сфері закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України здійснює Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Ст. 8 Закону № 922-VIII передбачено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю). Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель; пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (п. п. 1, 7, 8, 10 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №43 від 03.02.2016, Державна аудиторська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

П. п. 3, 9 п. 4 зазначеного Положення визначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Постановою Кабінету Міністрів України №266 від 06.04.2016 Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. Відповідно до п. 1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права.

Відповідно до наказу Держаудитслужби України №23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Західний офіс Держаудитслужби, згідно якого Офіс підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління, зокрема в Тернопільській області. Управління здійснює свої повноваження на території адміністративно-територіальної одиниці за місцезнаходженням. Повноваження Західного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом, кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України.

Таким чином, Західний офіс Державної аудиторської служби України є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах на території Тернопільської області.

Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор вказує на бездіяльність Західного офісу Держаудитслужби.

В обґрунтування даних тверджень посилається на те, що документи щодо оспорюваних договорів було оприлюднено в системі Прозорро, останні перебували у вільному інформаційному доступі з часу проведення закупівлі. У разі належного та своєчасного проведення моніторингу закупівель до виконання Договору № 17-337 Західний офіс Держаудитслужби міг дізнатися про незаконне збільшення ціни закупівлі внаслідок укладення відповідачами додаткових угод до Договору та мав можливість відреагувати на порушення законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що запитами від 03.06.2020 за №4283вих-20 та №4285вих-20 Тернопільська місцева прокуратура повідомляла зазначений орган про проведену закупівлю UA-2017-12-13-001012-а, укладення договору та додаткових угод до нього з порушенням законодавства.

Листом за №13-19-13-17/2034-2020 від 12.06.2020 орган державного контролю підтвердив, що моніторинг та відповідні перевірки вказаної закупівлі не проводилися, порушення не виявлялись, заходи щодо їх усунення не вживались.

Наведені вище обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач, маючи відповідні повноваження, не вчинив жодних дій, спрямованих на здійснення відповідного захисту, що в призмі приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" свідчить про правомірність звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби.

Окрім того, відповідно до Положення про Управління освіти і науки обласної державної адміністрації останнє є структурним підрозділом обласної державної адміністрації, основним завданням якого є, зокрема, Управління в галузевому відношенні навчальними закладами та установами, що є комунальною власністю та утримуються за рахунок коштів обласного бюджету. Відповідно до покладених на нього завдань Управління здійснює контроль за використанням капітальних вкладень, сприяє раціональному розміщенню нового будівництва об`єктів освіти: забезпечує ефективне і цільове використання бюджетних коштів. В силу положень ст. 22 Бюджетного кодексу України Управління щодо Закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" є розпорядником бюджетних коштів вищого рівня, який здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Однак, у відповіді за №05-31/1731-52 від 17.07.2020 на запит Тернопільської місцевої прокуратури за №5457вих-20 від 09.07.2020 Управління не надало жодної інформації щодо забезпечення контролю за станом здійснення навчальним закладом публічних закупівель та витрачання бюджетних коштів, як розпорядником нижчого рівня, лише зазначило, що не може звернутись з позовом щодо розірвання додаткових угод.

Також з матеріалів справи вбачається, що Заклад освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" є підпорядкованим і підзвітним Тернопільській обласній раді, яка є його засновником. Відповідно до п. 11.1 Статуту закладу, контроль за фінансово-господарською діяльністю зазначеного навчального закладу проводиться відповідними фінансовими органами. Кошти на придбання природного газу згідно договору на постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018 виділено згідно з рішенням Тернопільської обласної ради №900 від 22.12.2017 "Про обласний бюджет на 2018 рік" і вони складають видатки обласного бюджету. Нераціональне та неефективне використання коштів обласного бюджету порушує інтереси та права Тернопільської обласної ради, яка є представником інтересів територіальних громад області. Проте, Тернопільською обласною радою, як власником, питання проведення позапланової перевірки Закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" перед органами Держаудитслужби не ставилося. У відповідь на запит, Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільська обласна рада повідомила, що не заперечує проти пред`явлення позову Тернопільською місцевою прокуратурою, а про порушення діяльності закладу їй не було відомо.

Також в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що перед зверненням до суду з даним позовом прокурор, на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з листами за №7696вих-20, №7698вих-20, №7697 вих-20 від 30.09.2020 попередньо повідомив Західний офіс Держаудистслужби, Тернопільську обласну раду та Управління освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації про те, що місцевою прокуратурою будуть вживатись заходи представницького характеру в інтересах Західного офісу Держаудитслужби, Тернопільської обласної ради та Управління освіти і науки Тернопільської облдержадміністрації, про визнання недійсними додаткових угод. Даними листами прокурор фактично надавав можливість уповноваженим органам відреагувати на можливі порушення, проте останніми жодних дій вчинено не було.

За даних обставин, суд прийшов до висновку, що прокурор аргументовано навів доводи щодо бездіяльності відповідних компетентних органів, а, відповідно, наявність підстав для звернення з даним позовом.

Фактичні обставини справи.

13.12.2017 на веб-порталі публічних закупівель "Prozorro" Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" було оприлюднено оголошення № UA-2017-12-13-001012-а про проведення відкритих торгів щодо закупівлі природного газу в обсязі 70 000 куб.м, строк поставки - до 31.12.2018 та очікувана вартість - 735 000,00 грн.

У відкритих торгах взяли участь 2 юридичні особи: ТзОВ "Укртранссервіс-груп" з остаточною ціновою пропозицією 674 460,00 грн з ПДВ (первинна пропозиція 677 460 грн); ДП Газпостач ПАТ "Тернопільміськгаз" з остаточною пропозицією 677 450 грн (первинна пропозиція 683 340 грн з ПДВ).

Рішенням тендерного комітету Закладу освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр", яке оформлене протоколом засідання тендерного комітету №1 від 09.01.2018, переможцем торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп" та прийнято рішення про намір укласти договір з переможцем.

Відповідно до Звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2017-12-13-001012-а від 25.01.2018 повідомлення про намір укласти договір з переможцем торгів було опубліковане 10.01.2018.

25.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", як Постачальником, з однієї сторони, та Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр", як Споживачем, з іншої сторони, укладено Договір №17-337 постачання природного газу (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язався забезпечувати поставку природного газу Споживачу для його власних потреб (споживання), а Споживач прийняти природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору поставка природного газу здійснюється протягом періоду споживання у 2018 році у обсязі 70,000 тис. куб. м, в тому числі виходячи з помісячного обсягу, а саме: лютий 14,000 тис. куб. м, березень 14,000 тис. куб. м, квітень 7,000 тис. куб. м, жовтень 7,000 тис. куб. м, листопад 14,000 тис. куб. м, грудень 14,000 тис. куб. м.

П. п. 4.1-4.2 Договору сторони визначили, що ціна за спожитий природний газ у 2018 році за 1 000 куб. м спожитого природного газу, без урахування тарифів на його транспортування, становить 9 635,1429 грн, з урахуванням ПДВ. Загальна вартість обсягів поставки складає 674 460 грн, з урахуванням ДПВ 112 410,00 грн.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.1 цього розділу, є обов`язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві.

Згідно з п. 10.1 Договору останній вступає в силу з моменту підписання і діє в частині постачання природного газу з 01.02.2018 до 31.12.2018, а в частині розрахунків до повного їх закінчення.

П. 10.5 Договору сторони погодили, що істотні умови цього Договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу випадків Споживача; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в п. 4.1 Договору; покращенні якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в п. 4.1 Договору; продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі; узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) якості товарів, робіт і послуг); зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Згідно з п. 10.3 Договору всі зміни до цього договору оформлюються письмовими додатковими угодами, що стають невід`ємною частиною договору і мають переважаючу силу над положеннями Договору.

Після укладення Договору Постачальник (відповідач 2 у справі) звернувся до Споживача (відповідача 1 у справі) з листом за вих. №182-1/18 від 26.01.2018, яким повідомив про те, що під час дії Договору встановлено коливання ціни на ринку природного газу. На підтвердження надав:

- довідку Харківської торгово-промислової палати за №1463/17 від 18.12.2017 про те, що згідно прейскуранта НАК "Нафтогаз України" ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ для споживачів, які не підпадають під дію положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу з 01.12.2017 складає 9 918,00 грн за 1000 м3;

- лист Асоціації "Газові трейдери України" №1 від 10.01.2018, у якому вказано, що відповідно до даних асоціації "Газові трейдери України" середня ринкова ціна на газ природний, скраплений або в газопобідному стані за кодом ДК 016:2010 06.20.1 (природний газ за кодом CPV за ДК 021:2015-09123000-7 (природний газ) для споживачів України (крім населення) у січні 2018 року знаходиться в межах від 10 200,00 грн/тис. м3 з ПДВ (без витрат на транспортування) за умови попередньої оплати до місяця здійснення поставок до 10 900,00 грн/тис. м3 з ПДВ (без витрат на транспортування за умови оплати до кінця місяця, наступного за місяцем постачання).

29.01.2018 між відповідачами у справі укладено Додаткову угоду №1 до Договору на постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018, відповідно до якої сторони, у зв`язку з підвищенням ціни на природний газ на ринку, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились внести зміни до п. п. 2.1, 4.1 Договору. Зокрема, визначили ціну за спожитий природний газ у 2018 році - 10 590,00 грн за 1 000 куб.м, з урахуванням ПДВ та зменшили загальний об`єм запланованого до постачання газового палива до 63,688 тис. куб. м. При цьому вказаною Додатковою угодою визначено, що загальна вартість всього обсягу поставки складає 674 460,00 грн.

Дана Додаткова угода №1 набирає чинності з моменту підписання її обома сторонами та скріплення печатками і є невід`ємною частиною Договору (п. 3 Додаткової угоди №1).

Листом від 29.01.2018 за вих. №196-1/18 ТзОВ "Укртранссервіс-груп" звернулось до Закладу освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" з пропозицією укласти Додаткову угоду №2 до Договору №17-337 від 25.01.2018 щодо зміни ціни на постачання природного газу. Підставою для підняття цін вказало цінову довідку №В-584 від 23.01.2018 Житомирської торгово-промислової палати, згідно з якою ціни на газове паливо - природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів (закупівля роздрібна) на території України станом на січень 2018 року складають 11 054,04 - 11 900,00 грн за 1 тис. куб. м.

30.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", як Постачальником, з однієї сторони, та Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр", як Споживачем, з іншої сторони, укладено Додаткову угоду №2 до Договору на постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018. Даною Додатковою угодою сторони, у зв`язку з підвищенням ціни на природний газ на ринку, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", домовились внести зміни до п. п. 2.1, 4.1 Договору. Зокрема, визначили ціну за спожитий природний газ у 2018 році - 10 890,00 грн за 1 000 куб.м, з урахуванням ПДВ та зменшили загальний об`єм запланованого до постачання газового палива до 61,934 тис. куб. м. При цьому визначили, що загальна вартість всього обсягу поставки складає 674 460,00 грн.

Дана Додаткова угода №2 набирає чинності з моменту підписання її обома сторонами та скріплення печатками і є невід`ємною частиною Договору (п. 3 Додаткової угоди №2).

Додаткові угоди №1 та №2 підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами (завіреними копіями документів) поданими суду учасниками справи, зокрема: оголошенням про проведення відкритих торгів UA-2017-12-13-001012-а; протоколом засідання тендерного комітету №1 від 09.01.2018; звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2017-12-13-001012-а від 25.01.2018 (а.с. 20-25 Т. 1); Договором постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018; листами ТОВ "Укртрансервіс-груп" № 182-1/18 від 26.01.2018 та №196-1/18 від 29.01.2018 (а. с. 27-36, 40, Т. 1); додатковими угодами № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 (а. с. 39, 42 Т. 1).

Згідно актів приймання-передачі природного газу та платіжних доручень (а. с. 46-48 Т. 1) Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртрансервіс-груп" поставлено, а Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" за період з лютого місяця 2018 року по березень місяць 2018 року прийнято та оплачено природний газ в загальній кількості 23 095,00 м куб. на загальну суму 249 318 грн 09 коп.

Прокурор вважає, що укладені між Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" та ТзОВ "Укртрансервіс-груп" додаткові угоди №1 та №2 суперечать вимогам ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки станом на дату їх укладення не підтверджено коливання ціни, що є підставою для збільшення ціни за одиницю товару на 10% без зміни суми договору. Дії відповідача 2 (ТзОВ "Укртранссервіс-груп") по пропонуванню під час проведення торгів свідомо заниженої ціни, а після укладення договору її збільшення шляхом укладення додаткових угод, попри відсутність підвищення закупівельних цін на товар у вказаний період, на думку прокурора, порушують визначені ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" принципи. Просить визнати недійсними додаткові угоди №1 та №2 та стягнути з ТзОВ "Укртрансервіс-груп" кошти в сумі 26 794,47 грн, які Заклад освіти надмірно сплатив внаслідок укладення оспорюваних правочинів.

Норми права та мотиви, з яких суд виходить при ухваленні рішення.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади визначено Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, чинній на момент укладення Договору, договір про закупівлю укладається відповідно до норм ЦК України та ГК України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Основними принципами здійснення закупівель є: добросовісна конкуренція серед учасників, максимальна економія та ефективність (ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі").

Ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ч. 4 ст. 36 "Про публічні закупівлі", в чинній редакції на момент укладення договору, ч. 5 ст. 41 Закону в редакції з 19.04.2020, визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо передання товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі; 5) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 6) зміни ціни у зв`язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни; 8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини п`ятої цієї статті.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі" зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за п. 2 ч. 4 наведеної норми - у випадку коливання цін на ринку товару чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у листі за №3302- 06/34307-06 від 27.10.2016 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснило, що у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10% кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За приписами ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19, згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Верховний Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закону України №132-ІХ від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, внесено зміни зокрема до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з того, що предметом розгляду у даній справі є вимога про правомірність укладення Додаткових угод № 1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 до Договору № 17-337 постачання природного газу від 25.01.2018, укладеного за результатами проведеної процедури закупівлі.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалам справи, що сторонами на момент підписання договору були погоджені усі істотні умови договору, відповідно до вимог, визначених ч. 3 ст. 180 ГК України та Законом України "Про публічні закупівлі", а відтак договір є належною підставою виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань згідно з ст. ст. 173, 174 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України.

Подаючи свою тендерну пропозицію для участі у вказаній закупівлі, ТзОВ "Укртрансервіс-груп" стало учасником процедури закупівлі, порядок якої регулюється Законом України "Про публічні закупівлі" і зобов`язане здійснювати діяльність в рамках і на умовах, визначених у зазначеному Законі.

Періодом постачання газу у тендерній закупівлі визначено до 31.12.2018. Таким чином, беручи участь у процедурі публічних закупівель, Товариство самостійно визначаючи ціну на предмет закупівлі, з урахуванням власного економічного обґрунтування рентабельності підприємства і можливості виконати взяті зобов`язання упродовж дії договору, чітко усвідомлювало свою можливість поставки товару за заявленими цінами протягом дії договору, адже вчиненню таких дій повинні передувати організаційні дії щодо закупки товару до сезонного здорожчання та його зберігання. Саме по собі коливання цін на ринку - природна обставина ринкових відносин, яка повинна братися до уваги при укладенні договорів з урахуванням підприємницького ризику. Саме лише коливання цін не є безумовною підставою внесення змін до договору.

Як вже зазначалось вище, приписи Закону України "Про публічні закупівлі", з урахуванням роз`яснення Міністерства економічного розвитку торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору", передбачають, що внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим саме на момент внесення таких змін.

Тобто, наявність такого коливання має бути підтверджена, оскільки в іншому випадку застосування цієї норми є необґрунтованим (контекст статті (ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі"), який передбачає наявність умови до її застосування, опосередковано встановлює обов`язок щодо перевірки наявності даної умови).

Слід зазначити, що документального підтвердження коливання ціни на ринку вимагає як закон (про що вказано в роз`ясненні та випливає зі змісту статті), так і договір. При цьому коливання ціни на ринку повинно відбуватись саме після підписання договору.

Відтак, правомірність збільшення ціни за одиницю товару та укладення Додаткових угод щодо збільшення ціни товару має залежати від наявності коливання цін на ринку з часу укладення Договору №17-337 від 25.01.2018 до моменту укладення оспорюваних правочинів та за умови документального підтвердження даних обставин.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд погоджується з доводами прокурора про те, що підвищення ціни товару (вартості природного газу за оспорюваними Додатковими угодами) було необґрунтованим та документально не підтвердженим.

Так, пропонуючи збільшення ціни газу, ТзОВ "Укртрансервіс-груп" вказувало на коливання цін під час дії Договору, суттєве підвищення закупівельних цін на постачання природного газу. Підтвердженням цих обставин визначало довідку Харківської торгово-промислової палати від 18.12.2017 №1463/17, лист Асоціації "Газові трейдери України" від 10.01.2018 та цінову довідку №В-584 від 23.01.2018 Житомирської торгово-промислової палати.

Дослідженням вказаних письмових доказів судом встановлено:

- довідка Харківської торгово-промислової палати за №1463/17 від 18.12.2017 містить інформацію про те, що згідно прейскуранта НАК "Нафтогаз України" ціна природного газу як товару з урахуванням ПДВ (крім випадку попередньої оплати до періоду поставки газу, без урахування тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами) для споживачів, які не підпадають під дію положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу (крім дочірніх підприємств, заснованих НАК "Нафтогаз України", в яких сто відсотків статутного капіталу належить Компанії) з 01.12.2017 складає 9 918,00 грн за 1000 м3;

- лист Асоціації "Газові трейдери України" №1 від 10.01.2018 містить інформацію про те, що відповідно до даних асоціації "Газові трейдери України" середня ринкова ціна на газ природний, скраплений або в газопобідному стані за кодом ДК 016:2010 06.20.1 (природний газ за кодом CPV за ДК 021:2015-09123000-7 (природний газ) для споживачів України (крім населення) у січні 2018 року знаходиться в межах від 10 200,00 грн/тис. м3 з ПДВ (без витрат на транспортування) за умови попередньої оплати до місяця здійснення поставок до 10 900,00 грн/тис. м3 з ПДВ (без витрат на транспортування за умови оплати до кінця місяця, наступного за місяцем постачання). У вказаному листі також зазначено, що видобувні компанії України на даний час пропонують ресурс для постачання в грудні за середньоринковою оптовою ціною у діапазоні 9 700 грн 10 000 грн/тис. куб. м з ПДВ; відповідно до інформації ПАО "Укртрансгаз" базова ціна газу на грудень 2017 року становить 9 197,48 грн з ПДВ;

- цінова довідка Житомирської торгово-промислової палати № В-584 від 23.01.2018 містить інформацію про середню ціну на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевого бюджетів (закупівля роздрібна) на території України станом на січень 2018 року, яка складає 11 054,04-11 900 грн за 1000 куб. м з ПДВ. У зазначеній довідці також вказано, що наведені у ній ціни на газове паливо природний газ, що склалися на січень 2018 р. є дійсними станом на дату експертизи та можуть змінюватися в більшу чи меншу сторону.

Оцінивши вказані документи, суд погоджується з твердженням прокурора про те, що останні не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, довідка Харківської торгово-промислової палати за №1463/17 від 18.12.2017 містить лише наведену на підставі прейскуранта НАК "Нафтогаз України" інформацію про вартість природного газу з 01.12.2017; у листі Асоціації "Газові трейдери України" №1 від 10.01.2018 наведені дані щодо середньої ринкової ціни на природний газ у січні 2018 року; цінова довідка Житомирської торгово-промислової палати № В-584 від 23.01.2018 містить відомості про ціну природного газу станом на січень 2018 року. Поряд із цим, жоден із зазначених документів не містить інформації щодо коливання ціни на природний газ. У вказаних документах не наведено розрахунок вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі на дату подання цінової пропозиції 29.12.2017, дату укладення Договору № 17-337 25.01.2018, дати укладення оспорюваних правочинів - 29.01.2018 та 30.01.2018, а також не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення станом на відповідні календарні дати.

Поряд із цим, за розміщеною на веб-порталі НАК "Нафтогаз України" (http://www.naftogaz.com/www/3/nakweb.nsf/0/486E117B34CF13EEC2257BCE0041B995?OpenDocument) інформацією промисловим споживачам та іншім суб`єктам господарської діяльності та постачальникам для подальшої реалізації газу установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів встановлені такі ціни на природний газ:

з 01 січня 2018 р.:

- за умови попередньої оплати до періоду (календарний місяць) поставки газу 9 772,80 грн за 1 000 куб. м;

- за умови оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки газу 10 732,80 грн за 1 000 куб. м;

з 01 лютого 2018 р.:

- за умови попередньої оплати до періоду (календарний місяць) поставки газу 9 195,60 грн за 1 000 куб. м;

- за умови оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки газу 10 141,20 грн за 1 000 куб. м.

Аналіз наведених даних свідчить про те, що за період січень - лютий 2018 року відбувалося коливання ціни на природний газ (який постачався НАК "Нафтогаз України") у сторону її зменшення.

Долучені прокурором до матеріалів справи дані з сайту НКРЕКП (http://www.nerc.gov.ua), на якому розміщені результати моніторингу функціонування ринку природного газу, свідчать про те, що за І квартал 2018 року ціни на природний газ для бюджетних установ та організацій на нерегульованому сегменті роздрібного ринку за 1 000 м куб. газу складали: в січні 2018 року 8 951,00 грн, в лютому 2018 року 8 732,00 грн, в березні 2018 року 8 424,00 грн, тобто фактично зменшувалися.

На думку суду, наявні в матеріалах справи документи містять більш вірогідні докази наявності коливання ціни природного газу за період з січня по лютий місяць 2018 року в сторону її зменшення. Докази коливання ціни на природний газ в сторону збільшення у вказаний період, які б могли бути підставою для підвищення ціни на природний газ на момент укладення оспорюваних правочинів та, відповідно, укладення додаткових угод про збільшення ціни товару, в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, як вже зазначалось вище, довідка Харківської торгово-промислової палати датована 18.12.2017 та містить інформацію про ціну природного газу постачальникам для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів згідно прейскуранта НАК "Нафтогаз України". Зазначені відомості розміщені і на веб-порталі НАК "Нафтогаз України" (http://www.naftogaz.com/www/3/nakweb.nsf/0/486E117B34CF13EEC2257BCE0041B995?OpenDocument) та перебувають у вільному доступі.

Наведене, на думку суду, свідчить про те, що володіючи відповідними даними про рівень ціни на природний газ ТзОВ "Укртрансервіс-груп", надаючи цінову пропозицію під час проведення відкритих торгів, свідомо занизив ціну товару.

Лист Асоціації "Газові трейдери України" та цінова довідка Житомирської торгово-промислової палати датовані 10.01.2018 та 23.01.2018. Відповідно до інформації, розміщеної на веб-порталі НАК "Нафтогаз України" (http://www.naftogaz.com/www/3/nakweb.nsf/0/486E117B34CF13EEC2257BCE0041B995?OpenDocument), яка, як вже зазначалось вище, перебуває у вільному доступі, ціна природного газу постачальникам для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів за 1 000 куб. м з 01.01.2018 становила 10 732,80 грн.

Відповідно, на дату укладення Договору (25.01.2018) вказана вище інформація була відома відповідачу 1. Однак, останній не відмовився від укладення Договору, а відповідно до наданої під час проведення відкритих торгів цінової пропозиції зобов`язався постачати природний газ Споживачу ( відповідачу 1 у справі) за ціною 9 635,1429 грн за 1 000 куб.м.

За даних обставин, суд погоджується з твердженням прокурора про те, що подання замовнику Закладу освіти І-ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" пропозиції зі значно нижчою ціною на газове паливо, ніж існує на внутрішньому ринку України, свідчить про умисне заниження ціни з метою отримання перемоги у відкритих торгах та вказує на порушення відповідачем 2 передбачених ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель.

Укладення додаткових угод до Договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання Договору. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Наведені вище обставини у своїй сукупності свідчать про те, що відповідач 2, з метою одержати перемогу у відкритих торгах, міг занизити пропоновану ціну газу, а після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено, враховуючи відсутність підвищення закупівельних цін на газ у вказаний період.

За даних обставин суд дійшов до висновку, що Додаткові угоди №1 від 29.01.2018 та №2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018, укладено всупереч вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", тому вимоги прокурора про визнання вказаних додаткових угод недійсними є такими, що підлягають до задоволення.

Ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однієї із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто у разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинення або була відсутня взагалі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

З матеріалів справи вбачається, що оплата Закладом освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр здійснювалась на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), в яких ціна товару зазначена з урахуванням додаткових угод, які судом визнано недійсними.

Оплата вартості природного газу згідно Договору постачання природного газу №17-337 від 25.01.2018 здійснювалась відповідачем 1 за рахунок коштів виділених з обласного бюджету, згідно з рішенням Тернопільської обласної ради "Про обласний бюджет на 2018 рік" за №900 від 22.12.2017.

Згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком, Закладом освіти на підставі Додаткових угод №1 та №2 до Договору №17-337 надміру сплачено відповідачу бюджетних коштів на суму 26 794,47 грн.

Господарським судом перевірено вказаний розрахунок та встановлено його правомірність. Сторони заперечень окремо щодо сум, наведених в розрахунку, не висловлювали.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що кошти з бюджету сплачено на правовій підставі, яка в подальшому відпала, господарський суд прийшов до висновку, що позовна вимога про стягнення з ТзОВ "Укртрансервіс-груп" безпідставно сплачених Закладом освіти І ІІІ ступенів "Тернопільський обласний навчально-реабілітаційний центр" коштів в розмірі 26 794 грн 47 коп., що по суті становить суму переплати за договором, яка мала місце внаслідок неправомірного збільшення ціни товару шляхом укладання Додаткових угод №1 від 29.01.2018 та № 2 від 30.01.2018 з порушенням законодавства, є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Ч. 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішення даного спору судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові №913/166/19 від 12.02.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Судові витрати.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідачів 1, 2 порівну - у розмірі 3 153 грн на кожного, оскільки спільними діями відповідачі допустили порушення, за наслідками якого виник даний спір та підлягають стягненню на користь платника - Тернопільської обласної прокуратури.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12-14, 50, 53, 73-74, 76-79, 86, 123, 129, 232-233, 236-238, 240, 241, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсною додаткову угоду за №1 від 29.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018, укладену між Закладом освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр, вул. Братів Бойчуків, 6, м. Тернопіль, 46023, ідентифікаційний код 21157160 та Товариством з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп, вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ідентифікаційний код 39869593.

3. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018, укладену між Закладом освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр, вул. Братів Бойчуків, 6, м. Тернопіль, 46023, ідентифікаційний код 21157160 та Товариством з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп, вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ідентифікаційний код 39869593.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп, вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ідентифікаційний код 39869593, на користь Закладу освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр, вул. Братів Бойчуків, 6, м. Тернопіль, 46023, ідентифікаційний код 21157160 (р/р UA00046639 ДКСУ м. Київ, МФО 838012), кошти в сумі 26 794 грн 47 коп., сплачені за Додатковими угодами №1 від 29.01.2018 та №2 від 30.01.2018 до Договору постачання природного газу № 17-337 від 25.01.2018.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртранссервіс - груп, вул. Швабська, буд. 53, м. Ужгород, Закарпатська область, 88018, ідентифікаційний код 39869593, на користь Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 02910098, р/р UA0004091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код економічної класифікації видатків бюджету 2800, 3 153 грн 00 коп. судового збору.

6. Стягнути з Закладу освіти І ІІІ ступенів Тернопільський обласний навчально реабілітаційний центр, вул. Братів Бойчуків, 6, м. Тернопіль, 46023, ідентифікаційний код 21157160, на користь Тернопільської обласної прокуратури, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 02910098, р/р UA0004091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, код економічної класифікації видатків бюджету 2800, 3 153 грн 00 коп. судового збору.

7. Накази видати стягувачам після набрання судовим рішенням законної сили.

8. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1,2 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.03.2021

Суддя І.М. Гирила