ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяв про визнання виконавчого

документу таким, що не підлягає виконанню

"17" березня 2021 р. Cправа № 902/346/19

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Міліціанова Р.В., при секретарі Сичук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1574/21), ОСОБА_2 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1575/21), Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (б/н від 19.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1652/21) про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню у справі

за позовом: Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", вул. Володимира Антоновича, буд. 7, м. Вінниця, 21001,

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", вул. 50-річчя Жовтня, буд. 18 А, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340,

до: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1

до: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2

про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2 166 665,00 грн. за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018 року

За участю представників:

стягувача: Огородник В.В. - згідно ордеру серії АВ № 1003778 від 30.03.2020 р.;

відповідача 1: Халабуда А.М. - згідно довіреності № 21-04 від 14.04.2020 р.;

представники відповідачів 2, 3, 4 не з`явилися.

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Господарського суду Вінницької області перебувала справа № 902/346/19 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", ОСОБА_2 та до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2 166 665,00 грн. за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018 року, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року (суддя Міліціанов Р.В.) у справі № 902/346/19 позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - 2 166 665,00 грн. - заборгованості за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018 року, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в сумі 8 125,01 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви в рівних частках, тобто по 8 124,99 грн. з кожного.

17.10.2019 року на виконання вказаного рішення видано накази, які надіслано на адресу стягувача.

Ухвалою від 02.06.2020 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" від 30.03.2020 року (вх. №02.1-34/2913/20) про заміну сторони правонаступником у справі № 902/346/19; замінено стягувача у виконавчому провадженні № 60451845, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Турського О.В. з примусового виконання Наказу Господарського суду Вінницької області від 17.10.2019 року у справі № 902/346/19 (боржник - ТОВ "Остер", код 23103085); замінено стягувача у виконавчому провадженні № 60440506, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Турського О.В. з примусового виконання Наказу Господарського суду Вінницької області від 17.10.2019 року у справі № 902/346/19 (боржник - ОСОБА_1 , код НОМЕР_2 ); замінено стягувача у виконавчому провадженні № 60429376, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Турського О.В. з примусового виконання Наказу Господарського суду Вінницької області від 17.10.2019 року у справі № 902/346/19 (боржник - ТОВ "Еко Ніка", код 40553790); замінено стягувача у виконавчому провадженні № 60431919, яке перебуває у провадженні приватного виконавця Турського О.В. з примусового виконання Наказу Господарського суду Вінницької області від 17.10.2019 року у справі № 902/346/19 (боржник - ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 ).

18.02.2021 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли заяви (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1575/21) та (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1574/21) про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню у справі № 902/346/19, в яких останні просять суд:

- визнати накази від 17.10.2020 року на виконання Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Ніка", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2 166 665,00 грн такими, що не підлягають виконанню;

- зупинити виконання наказів від 17.10.2020 року виданих на виконання Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 до розгляду даних заяв.

Ухвалами суду від 22.02.2021 року відмовлено у задоволенні заяв ОСОБА_1 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1574/21) та ОСОБА_2 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1575/21), в частині зупинення виконання наказів від 17.10.2020 року виданих на виконання Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 до розгляду поданих заяв. Також, даними ухвалами зазначені заяви в частині визнання наказів такими, що не підлягають виконанню у справі № 902/346/19 призначено до розгляду в судовому засіданні на 24.02.2021 року.

22.02.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (б/н від 19.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1652/21) надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 902/346/19, в якій останній просить суд визнати наказ від 17.10.2020 року на виконання Рішення Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Ніка", ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 2 166 665,00 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 23.02.2021 року призначено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (б/н від 19.02.2021 року) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 902/346/19 до розгляду в судовому засіданні на 02.03.2021 року.

23.02.2021 року на адресу суду від представника ТОВ "ФК Еврокредит" (позивач) надійшли письмові пояснення (б/н від 23.02.2021 року) з додатками, в яких останній зазначає про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконання.

24.02.2021 року суд ухвалив відкласти судове засідання на 02.03.2021 р.

Ухвалою суду від 26.02.2021 року заяви ОСОБА_1 (б/н від 12.02.2021 року) (вх. канц. № 01-34/1574/21), ОСОБА_2 (б/н від 12.02.2021 року) (вх. канц. № 01-34/1575/21) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (б/н від 19.02.2021 року) (вх. канц. № 01-34/1652/21) про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню у справі № 902/346/19 об`єднано в одне провадження та повідомлено учасників справи, що судове засідання з розгляду заяв про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню у справі № 902/346/19 відбудеться 02.03.2021 року о 12:00 год.

02.03.2021 року від представника заявника до суду надійшли додаткові пояснення з додатками, в яких вважає, що відсутні будь - які підстави для задоволення заяв про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

02.03.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 09.03.2021 року, про шо занесено до протоколу судового засідання.

09.03.2021 року на електронну адресу суду від представника ТОВ "ФК Єврокредит" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки № 2 від 05.03.2021 року про часткове погашення заборгованості.

09.03.2021 року оголошено перерву в судовому засіданні до 11.03.2021 року, про що винесено протокольну ухвалу.

В телефонному режимі сторін повідомлено, що розгляд заяв відбудеться 17.03.2021 року.

17.03.2021 року від директора ТОВ "Остер" надійшло клопотання про витребування доказів.

На визначену судом дату (17.03.2021 року) в судове засідання з"явилися представники стягувача та відповідача 1. Представники відповідачів 2, 3, 4 в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи належне повідомлення відповідачів 2, 3, 4, у спосіб визначений процесуальним законодавством, суд дійшов висновку про розгляд даних заяв за відсутності їх представників.

В судовому засіданні представник заявника заперечив щодо клопотання про витребування доказів.

Клопотання про витребування доказів судом відхилено, про що винесено протокольну ухвалу.

Також в судовому засіданні 17.03.2021 року представник відповідача 1 просив суд визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, представник заявника просив суд відмовити в задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, дослідивши матеріали заяв, вислухавши пояснення представника відповідача 1, який підтримав вимоги заяви та представника стягувача, який проти задоволення заяв заперечував, судом встановлено наступне.

В обґрунтування поданих заяв про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню заявники зазначають про те, що на підставі іпотечного договору від 21.05.2013 року, укладеного між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Остер", 15.10.2020 року за заявою Іпотекодержателя державним реєстратором Уладівської сільської ради Літинського району Вінницької області Зарембою С.В. проведено державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, а саме: цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_3 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0045 площею 3,0663 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за цією ж адресою за Іпотекодержателем - ТОВ "ФК Єврокредит".

Заявники вважають, що оскільки Іпотекодержатель - ТОВ "ФК Єврокредит" сам обрав такий спосіб захисту і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, це призвело до задоволення його вимог як кредитора за Генеральним договором № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року у тому числі і на суму 2 166 665,00 грн.

Відтак, заявники, із посиланням на ч. 4 ст. 36 ЗУ "Про іпотеку" вважають, що всі подальші вимоги до них є недійсними.

Стягувач в письмових поясненнях та додаткових письмових поясненнях зазначає про відсутність підстав для задоволення заяв про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню. Посилаючись на те, що ТОВ "ФК Єврокредит" не заперечує, що ним було проведено позасудове погашення боргу в частині шляхом оформлення права власності на іпотечне майно за одним із укладених договорів іпотеки, однак погашення стосувалось лише частини боргу за Генеральним договором №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року, в межах суми вартості переоформленого майна, та не є по суті повним погашенням.

Враховуючи те, що це часткове погашення зобов`язання взяті на себе усіма солідарними боржниками у справі № 902/346/19, стягувач вважає, що накази не можуть бути визнанні такими, що не підлягають виконанню, оскільки не виконанні у повному обсязі.

Із доказів наявних у справі та інформації наявної у базі даних "Діловодство спеціалізованого суду" слідує наступне.

З метою забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року та між сторонами було укладено ряд договорів поруки, а саме: 07.02.2018 договір поруки № 12/162/23/16 укладений між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (Банк. Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель); 07.02.2018 договір поруки № 12/162/23/17 укладений між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (Банк, Кредитор) та ОСОБА_2 (Поручитель); 07.02.2018 договір поруки № 12/162/23/18 укладений між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк - Аваль" (Банк, Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко Ніка" (Поручитель).

Виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року забезпечувалося крім іпотеки нерухомого майна, а саме: цілісного майнового комплексу, що розташований по АДРЕСА_3 та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0045 площею 3,0663 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за цією ж адресою, що стверджується іпотечним договором від 21 травня 2013 року укладеним між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Остер", посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 1390, а також договором про внесення змін до іпотечного договору від 01 червня 2016 року, посвідченим цим же нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за № 1082, ще додатково іпотекою нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, офіс та магазин: будівля офісу і магазину літ. "А", яка складається з приміщень: підвал - пр. № 1: №1-№2; І поверх - № 3-№18; II поверх - №19-№33, загальною площею 486,2 кв.м. Відсоток зносу - 5%, матеріал стін - цегла, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 та земельної ділянки кадастровий номер :01:043:0001, загальною площею 0,0532 га, що розташована за цією ж адресою, що стверджується іпотечним договором від 17 червня 2013 року, що посвідченим Курановою О.О. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1608, а також договорами про внесення змін до нього, посвідченим цим же нотаріусом та зареєстрованим в реєстрі за №1735 від 17.07.2014 року та за № 973 від 29.04.2015 року.

18.09.2019 року Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 902/346/19 яким стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер", ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ "Еко Ніка" на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" 2 166 665,00 грн заборгованості за Кредитним договором № 010/162/22/40 від 05.04.2018 року, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року, та судові витрати в рівних частках.

На виконання вказаного рішення суду 17.10.2019 року Господарським судом Вінницької області було видано ряд судових наказів про стягнення заборгованості з солідарних боржників.

21.02.2020 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "ФК Єврокредит" було укладено договір про відступлення прав вимоги № б/н, за яким AT "Райффайзен Банк Аваль" передало у власність ТОВ "ФК Єврокредит" права вимоги в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, а останнє прийняло на себе права вимоги до ТОВ "ОСТЕР", в тому числі, згідно рішення Господарського суду Вінницької області ухваленого 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 та відповідних судових наказів, виданих на його виконання.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області 02.06.2020 року у справі № 902/346/19 замінено сторону стягувана - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. 9, код ЄДРЮОФОП та ГФ 14305909) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 120, оф. 17, код ЄДРЮОФОП та ГФ 40932411) з виконання рішення Господарського суду Вінницької області від 18.09.2019 року за судовими наказами від 17.10.2019 року в справі № 902/346/19, зокрема, за такими виконавчими провадженнями:

№ 60451845 - солідарний боржник ТОВ "ОСТЕР";

№ 60440506 - солідарний боржник ОСОБА_1 ;

№ 60429376- солідарний боржник ТОВ "ЕКО НІКА";

№ 60431919 - солідарний боржник ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що новим стягувачем - ТОВ "ФК Єврокредит" 15 жовтня 2020 року було проведено позасудове погашення боргу в частині шляхом проведення державної реєстрацію права власності на предмет іпотеки а саме: цілісний майновий комплекс, що розташований: АДРЕСА_3 , та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0045, площею 3,0663 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за цією ж адресою за ним як Іпотекодержателем (том. 3 а.с. 77-80).

Стягувач надав суду довідку № 2 від 05.03.2021 року, якою підтверджується часткове погашення заборгованості за рішенням суду від 18.09.2019 року по справі № 902/346/19 та те, щозалишок боргу в межах даного рішення складає 637 664,00 грн (том. 3 а.с. 174).

За змістом ч. 1 ст. 589 ЦК України правовим наслідком невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, є виникнення у заставодержателя права звернення стягнення на предмет застави.

Одним із видів застави відповідно до приписів ст. 575 ЦК України є іпотека. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положення ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" узгоджуються з приписами ч. 5 ст. 590 ЦК України, у якій вказано, що якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Якщо заставодержатель зверне стягнення на одну річ (одне право), але його вимогу не буде задоволено в повному обсязі, він зберігає право застави на інші речі (права), які є предметом застави.

Стаття 36 ЗУ "Про іпотеку" передбачає вирішення сторонами іпотечного договору питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Тобто, чинним законодавством України передбачена можливість забезпечення виконання зобов`язання шляхом передачі в іпотеку не тільки одного об`єкта нерухомого майна, а й декількох. У разі перебування в іпотеці декількох об`єктів нерухомого майна кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого з об`єктів або їх всіх, у разі якщо їх сукупна вартість є необхідною для погашення заборгованості іпотекодавця в повному обсязі.

Отже, законодавець пов`язує задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, в тому числі, шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, саме з обсягом невиконаного зобов`язання, що не вказує на те, що отримання у власність одного з предметів іпотеки у будь-якому випадку є наслідком припинення основного зобов`язання в повному обсязі.

ТОВ "ФК "Єврокредит" було проведено позасудове погашення боргу в частині шляхом оформлення права власності на іпотечне майно за одним із укладених договорів іпотеки, однак погашення стосувалось лише частини боргу за Генеральним договором № 01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013 року, в межах сума вартості переоформленого майна, та не є по суті повним погашенням.

Якщо вартості набутого позикодавцем у власність предмета іпотеки не вистачило на погашення боргу у повному обсязі, кредитор за приписами статті 591 ЦК України та частини сьомої статті 47 Закону України "Про іпотеку", має право на стягнення (з боржника) суми, що не вистачає для погашення цієї заборгованості.

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Нормами чинного законодавства не обмежено право кредитора забезпечити належне виконання боржником основного зобов`язання декількома видами забезпечення. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, а здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормами глави 50 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання внаслідок: належного виконання, передання відступного, зарахування, домовленості сторін, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, неможливості виконання, ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Викладена у ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" норма права вказує на недійсність вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання, проте не передбачає припинення цього основного зобов`язання.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1,3 статті 575 цього ж Кодексу іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі- продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника: іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням (ст. 1 ЗУ "Про іпотеку").

Статтею 11 ЗУ "Про іпотеку" визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 33 ЗУ "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є два або більше об`єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З цих норм вбачається, що за договором іпотеки майновий поручитель приймає на себе обов`язок виконати за боржника його основне зобов`язання (у випадку його невиконання останнім) за рахунок належного майновому поручителю нерухомого майна. Такий обов`язок майнового поручителя є додатковим, і кредитор (іпотекодержатель) у разі порушення боржником основного зобов 'язання має право на свій вибір вимагати як виконання боржником свого основного обов`язку, так і виконання майновим поручителем свого додаткового обов`язку. У разі виконання майновим поручителем свого додаткового обов`язку за договором іпотеки основний обов`язок боржника продовжує існувати у первинному обсязі, але право отримати виконання цього обов`язку (право кредитора) переходить до майнового поручителя.

Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки або застави шляхом визнання за кредитором права власності на нього, кредитор не втрачає права вимоги до боржника щодо одержання задоволення порушеного основного зобов`язання за рахунок іншого виду забезпечення.

Оскільки розмір забезпечення основного зобов`язання може мати істотне значення для кредитора при погодженні ним умов основного зобов`язання, у яке він вступає, припинення усіх інших забезпечень при реалізації кредитором одного з них - суперечило б принципу справедливості та розумності.

До такого ж висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі № 910/2535/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16, від 14.08.2019 у справі № 904/4356/17, від 19.09.2019 у справі № 910/9508/17, від 14.01.2020 у справі № 908/1506/17.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Однак, як слідує з матеріалів справи рішення Господарського суду Вінницької області по справі № 902/346/19 від 18.09.2019 року виконано не в повному обсязі.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Згідно із ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, і згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v.Greece), від 19.03.1997р.).

Водночас, оскільки п.1 ст.6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997р.; у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002р.; у справі "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003р.).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) Європейський Суд з прав людини наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, як би внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї з сторін.

Відповідно до частини першої статті 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із частиною другою статті 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою з інших причин.

Отже, виконання судового наказу може здійснюватися у будь-який передбачений чинним законодавством спосіб, або у спосіб, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У даному випадку заявники посилаються на наявність матеріально-правових підстав визнання наказу господарського суду таким, що не підлягає виконанню - припинення основного зобов`язання внаслідок оформлення стягувачем права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку (ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" в редакції від 19.10.2016 року, яка була чинною на момент укладення іпотечного договору).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції від 19.10.2016 року, чинній на момент укладення іпотечного договору), договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Дійсно, У Постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що згідно зі змістом статей 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Враховуючи, що іпотекодержатель сам обрав такий спосіб захисту і зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про припинення договору поруки, який позивач уклав з банком, як додаткове забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

У постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 643/18466/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 263/3809/17 та від 17 квітня 2019 року у справі №204/7148/16-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовів про стягнення кредитної заборгованості (позики) з тих підстав, що позивачі у позасудовому порядку звернули стягнення на предмет іпотеки, тоді як статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Однак, наведені висновки зроблено при розгляді справ позовного провадження одночасно з розглядом спорів по суті.

В силу ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Суд доходить висновку, що саме на заявника покладено обов`язок доведення обставин, які є безумовною підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Долучені до справи докази підтверджують лише перехід права власності до стягувача на предмет іпотеки а саме: цілісний майновий комплекс, що розташований по вул. Сосонське шосе, 6 в смт. Літин Вінницької області та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0045 площею 3,0663 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Дана обставина не визначена ст. ст. 599 - 609 ЦК України як загальна підстава припинення зобов`язань, а також ст. 559 ЦК України, яка регулює спеціальний порядок припинення поруки.

Крім того, належному способу захисту боржників відповідатиме звернення до суду одночасно з вимогами про визнання відсутнім права іпотеки.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення таких вимог є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права іпотеки.

Передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (частина друга статті 20 ГК України, пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) сформульований висновок, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом припинення прав орендодавця на одержання орендної плати; водночас відповідно до абзацу другого частини другої статті 20 ГК України у цьому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (п. п. 6.14, 6.18, 6.19 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19).

Отже, належними способами захисту прав боржників є звернення з позовом до суду стосовно визнання відсутності прав вимоги за кредитним договором та доведення обставин припинення зобов`язань поручителів, а не шляхом звернення до суду із заявами про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.

Розгляд заяв у порядку ст. 328 ГПК України є інститутом процесуального права, який не передбачає розгляду спору по суті, дослідження розміру заборгованості за кредитним договором, надання правової оцінки розміру зобов`язання, дотримання порядку його припинення.

Тобто, в межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Таким факт має або визнаватися сторонами або підтверджуватись безпірними та однозначними засобами доказування, котрі не допускають багатозначного розуміння.

З приводу вирішення вказаних питань, з огляду на висловлені сторонами позиції, існує юридичний спір, зокрема в частині оцінки іпотечного майна, суми погашеного зобов`язання, підстав чинності або припинення як основного, так і акцесорних зобов`язань.

У процесі розгляду зазначених заяв судом встановлено, що заборгованість за кредитним договором частково погашено внаслідок оформлення ТОВ «ФК Єврокредит» права власності на іпотечне майно у позасудовому порядку.

Однак, дані обставини встановлено після звернення боржників до суду, підстав та мотиви заяв про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню не змінено.

Також, заявники просять визнати накази такими, що не підлягають виконанню повністю, а не частково.

Однак, згідно з нормами Закону України «Про виконавче провадження» в разі визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню та не може бути розпочато знову, що унеможливить виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання.

Суд не уповноважений виходити за межі та предмет поданих заяв всупереч вимогам ст. ст. 13, 73-80 ГПК України.

Таким чином, боржники не позбавлені можливості повторно звернутися з відповідними заявами на основі встановлених обставин щодо часткового погашення заборгованості за судовим рішенням.

Тому, у задоволенні заяв відповідачів про визнання наказів Господарського суду Вінницької області від 17.10.2020 року такими, що не підлягають виконанню слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.13, 73, 78-80, 233,238 - 241, 253, 254, 256, 257, 328 ГПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1562/21) про визнання таким, що не підлягає виконанню Наказу Господарського суду Вінницької області у справі №902/346/19 від 17.10.2019 року про солідарне стягнення 2 166 665,00 грн. заборгованості за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013, стягувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (01031, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, оф. 17, код - 40932411), боржником - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).

2. ідмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_2 (б/н від 12.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1561/21) про визнання таким, що не підлягає виконанню Наказу Господарського суду Вінницької області у справі №902/346/19 від 17.10.2019 року про солідарне стягнення 2 166 665,00 грн. заборгованості за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013, стягувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (01031, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, оф. 17, код - 40932411), боржником - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

3. Відмовити повністю у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Остер" (б/н від 19.02.2021 року) (вх.канц. № 01-34/1649/21) про визнання таким, що не підлягає виконанню Наказу Господарського суду Вінницької області у справі №902/346/19 від 17.10.2019 року про солідарне стягнення 2 166 665,00 грн. заборгованості за Кредитним договором №010/162/22/40 від 05.04.2018, що укладений в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-04/401 від 21.05.2013, стягувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Єврокредит" (01031, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, оф. 17, код - 40932411), боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Остер" (вул. Володимира Антоновича, буд. 7, м. Вінниця, 21001, код 23103085).

4. Примірник ухвали надіслати згідно переліку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також засобами електронного зв`язку , , , ; , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_4

Ухвала набирає законної сили в момент її проголошення - 17.03.2021 року.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення (ухвали) шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст ухвали складено 22.03.2021 року.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 відповідачу 1, ТОВ "Остер", вул. Володимира Антоновича, буд. 7, м. Вінниця, 21001;

3 - відповідачу 2, "Еко Ніка", вул. 50-річчя Жовтня, буд. 18 А, с. Строїнці, Тиврівський район, Вінницька область, 23340;

4 - відповідачу 3, ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ;

5 - відповідачу 4, ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ;

6 - ТОВ "ФК Єврокредит", вул. Саксаганського, буд. 120, оф.17, м. Київ, 01032;

7 - представнику ТОВ"ФК Єврокредит" - Огородник В.В., вул. М.Оводова, буд. 63, оф.7, м. Вінниця, 21050.