ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/1792/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Гніденко О.М., ордер серія КВ №834814 від 25.02.2021 р., адвокат;

від відповідача за первісним позовом: Потапов К.О., ордер серія АЕ №1034423 від 07.02.2021 р., адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича, м. Дніпро на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021, ухвалене суддею Петренко Н.Е., м. Дніпро, повний текст якого підписаний 01.02.2021, у справі №904/1792/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Заєць Володимира Олександровича, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості і штрафних санкцій за вантажне перевезення

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Заєць Володимира Олександровича, АДРЕСА_1

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 64 055,28 грн

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Заєць Володимир Олександрович (далі - Позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича (далі - Відповідач) і просить суд стягнути заборгованість за вантажне перевезення у розмірі 43 100,00 грн., 3% річних у розмірі 290,48 грн., пеню у розмірі 2258,91 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач порушив умови укладеного між сторонами договору № П/ГР 222 транспортного експедирування вантажів у міжнародному сполученні, виконаного Позивачем у повному обсязі, в частині оплати вартості наданих послуг у передбачені заявкою строки.

19.05.2020 Фізична особа-підприємець Камінський Артем Петрович звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Заєць Володимира Олександровича та просить суд стягнути штраф за неналежне виконання умов Договору транспортного експедирування в розмірі 64 055,28 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем за зустрічним позовом зобов`язань за Договором №П/ГР 222 транспортного експедирування вантажів у міжнародному сполученні від 21.11.2019 в частині терміну перевезення, а саме порушення пункту 5.6. Договору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2020 прийнято зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом.

12.08.2020 Позивач за зустрічним позовом подав письмову заяву про збільшення позовних вимог і здійснення розгляду уточненої позовної заяви.

Зустрічний позов тотожний змісту позову поданого відповідачем за первісним позовом 19.05.2020. Крім того, відповідач за первісним позовом додатково зазначає, що штраф який нараховано останнім на підставі пункту 5.6. Договору становить 66 241,68грн. (що є грошовим еквівалентом 2400 USD за курсом Національного банку України (27.6007 за 1 USD станом на 11.08.2020). Також, відповідачем за первісним позовом нараховано збитки за неналежне виконання Договору у розмірі 25 000,00грн.

06.11.2020 до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшов зустрічний позов про стягнення грошових коштів. Зустрічний позов тотожний змісту позову поданого відповідачем за первісним позовом 12.08.2020. Крім того, відповідач за первісним позовом додатково зазначає, що штраф який нараховано останнім на підставі пункту 5.6. Договору становить 68074,32грн. (що є грошовим еквівалентом 2400 USD за курсом Національного банку України (28.3643 за 1 USD станом на 06.11.2020). Також, відповідачем за первісним позовом нараховано збитки за неналежне виконання Договору у розмірі 65 463,80грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 у справі №904/1792/20 первісний позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича на користь Фізичної особи-підприємця Заєць Володимира Олександровича заборгованість за вантажне перевезення у сумі 43 100,00 грн., 3% річних у розмірі 290,48 грн., пеню у розмірі 2 258,91 грн., судовий збір у розмірі 2 102,00грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Судові витрати за зустрічним позовом покладені на Фізичну особу-підприємця Камінського Артема Петровича.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду в частині задоволення первісного позову, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємець Камінський Артем Петрович, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез"ясування обставин справи, просив рішення суду у вказаній частині скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що Позивач, всупереч передбачених пунктами 4.2 та 4.3 Договору положень, надання послуг перевезення вантажу Актом виконаних робіт та копією CMR з відміткою вантажоодержувача не підтвердив, а також оригіналу рахунку, копії CMR та оригіналу акту виконаних робіт, підтверджуючих перевезення, відповідачу не надав, а останній такі документи не тільки не отримав, але і не мав можливості отримати з огляду на їх не направлення відповідачу. Зазначена обставина вказує на ненастання у Відповідача обов`язку із оплати послуг перевезення.

В ході розгляду справи господарським судом не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15 квітня 2019 року у справі №911/3786/17, відповідно до яких невиконання цих вимог або недотримання встановленого порядку надіслання документів, які є підставою для оплати має наслідком для позивача відсутність відповідних правових підстав для заявлення до відповідача вимог про стягнення та виключає настання прострочення боржника і його обов`язок, передбачений угодою між сторонами, оплатити надані послуги (п. 35 постанови).

Крім того, при зверненні до суду із позовом ФОП Зайцем В.О. не було надано ані доказів отримання Відповідачем коштів від Замовника, ані заявлено до суду відповідних клопотань про витребування відповідних доказів. Недоведеність вказаної обставини, з урахуванням пунктів 1.1., 2.5., 4.1 Договору, також унеможливлює констатацію виникнення у Відповідача обов`язку щодо оплати послуг перевезення.

Зазначає, що зі змісту доданої Позивачем до позову експрес-накладної "Нова Пошта" №2401 від 22 грудня 2019 року неможливо достовірно і безсумнівно встановити, що зазначений у накладній напис "Документи" має відношення до передбачених пунктом 4.3 Договору оригіналу рахунку, копії CMR, оригіналу акту виконаних робіт та інших документів на підтвердження перевезення. У даному контексті відсутня змога усунути розумні сумніви щодо змісту та характеру направлених документів і будь-які висновки з цього приводу будуть засновані на припущеннях та здогадках.

Зі свого боку Відповідач наголошує, що згідно експрес-накладної "Нова Пошта" №2401 не отримував передбачених пунктом 4.3 Договору документів - оригіналу рахунку, копії CMR, оригіналу акту виконаних робіт та інших документів на підтвердження перевезення.

Також зі змісту доданого Позивачем до позову фіскального чеку від 30 січня 2020 року неможливо достовірно і безсумнівно встановити, що саме, ким і куди було направлено, оскільки вказаний чек не містить відповідних відомостей, найменування відправника, адреса отримувача не зазначені.

Наголошує на тому, що згідно листа AT "Укрпошта" від 10 вересня 2020 року №33-П-8808, П-8808-1 поштове відправлення за трек-номером 390 у зв`язку із зазначенням некоректної адреси було "повернуто за зворотною адресою відправника для з`ясування правильної адреси". Тобто Відповідач не відмовлявся від одержання вказаного відправлення, строк його зберігання не закінчувався, воно не поверталось з посиланням на відсутність (вибуття) адресата. Саме зазначення Позивачем некоректної адреси унеможливило доставку відправлення.

При цьому докази ухилення Відповідачем від отримання документів у матеріалах справи відсутні, як відсутні і докази того, що Відповідач не забезпечив отримання поштової кореспонденції, діяв несумлінно та недобросовісно при отриманні тих чи інших поштових відправлень.

Суд не обґрунтував, чому наявність у Відповідача оригінальних примірників договору № П/ГР 222 від 21.11.2019, договору-заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019 спростовують твердження Відповідача про неотримання ним оригіналів інших документів по спірному перевезенню.

Відповідач наголошує, що Договір № П/ГР 222 від 21.11.2019, Договір-заявка П/ГР № 326 від 21.11.2019 - це документи, що передують обумовленому сторонами перевезенню, а тому такі документи були дійсно отримані Відповідачем задовго до часу перевезення, яке складає підставу заявлених позовних вимог.

Крім того, керуючись ч. 3 ст. 255 ГПК України, Відповідач виклав заперечення на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року у справі №904/1792/20, якою:

- поновлено Фізичній особі-підприємцю Заєць Володимиру Олександровичу строк для подання клопотання про витребування доказів;

- задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Заєць Володимира Олександровича про витребування доказів;

- витребувано у ТОВ "Чернігівський автозавод" додаткові докази.

Так, розглянувши клопотання Позивача без повідомлення відповідача та без проведення судового засідання, суд першої інстанції допустив порушення принципу "рівності можливостей", відступив від засади змагальності сторін, надав перевагу стороні позивача, заслухавши і прийнявши до уваги тільки його доводи, внаслідок чого ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року у справі №904/1792/20 постановлена із істотним порушенням норм процесуального права, без надання відповідачу можливості висловитись та заперечувати.

За даних обставин наведене судове рішення неможливо вважати таким, що прийнято в межах справедливого судового розгляду і зібрані на підставі такого судового рішення докази, не можна вважати такими, шо здобуті з додержанням закону.

Аналогічні порушення судом допущено при постановленні ухвал від 28 липня 2020 року у даній справі і відповідач просить врахувати викладені заперечення і до даних судових рішень.

Поновлюючи пропущений строк, суд першої інстанції в ухвалі від 13 липня 2020 року лише обмежився посиланнями на те, що "суд вбачає підстави для задоволення заяви Позивача (за первісним позовом, Відповідач за зустрічним позовом) про поновлення пропущеного строку". Проте судом не наведено жодного мотивування підстав поновлення пропущеного строку, що порушує вимоги стосовно обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, оскільки отримані на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року у справі №904/1792/20 докази (платіжні доручення № 11866 від 21.12.2019 року на суму 15000.00 грн.. № 11912 від 23.12.2019 на суму 20 000,00 грн.. № 12001 від 24.12.2019 на суму 20660,00 грн. та акту виконаних робіт № 365 від 04.12.2019) одержані із порушенням закону, вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є недопустимими доказами.

Позивач, Фізична особа-підприємець Заєць В.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що після виконання позивачем перевезення та передачі вантажу замовнику, Відповідач отримав від замовника оплату за виконане перевезення в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи і зник, переставши відповідати на телефонні дзвінки позивача.

Наявність у Відповідача за первісним позовом оригінального примірника договору № П/ГР 222 від 21.11.2019, договору-заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019, про наявність яких він зазначає та саме на оригінали яких він посилається у відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті, спростовують твердження Відповідача щодо неотримання ним оригіналів інших документів по спірному перевезенню та підтверджує факт отримання відповідачем документів, направлених йому позивачем "Нова пошта" за трекінг відправленням № 2401 від 22.12.2019.

Тому невизнання скаржником факту отримання ним оригіналів документів свідчить про недобросовісність поведінки відповідача щодо встановлення відповідно до умов договору факту отримання відповідачем оригіналів документів та подальшого виконання господарських зобов`язань по оплаті виконаного спірного перевезення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2021 (суддя - доповідач Іванов О.Г., судді - Дармін М.О., Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 у справі № 904/1792/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 15.03.2021.

В судовому засіданні 15.03.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

21.11.2019 за допомогою засобів електронного зв`язку між Позивачем за первісним позовом та Відповідачем за первісним позовом було укладено загальний договір П/ГР № 222 (том 1, а.с. 18-20, 64-65, 90-91), відповідно до умов якого позивач за первісним позовом зобов`язався виконати перевезення вантажу в міжнародному сполученні, а відповідач за первісним позовом зобов`язався оплатити послуги позивача за первісним позовом із коштів, отриманих від замовника перевезення, на умовах даного договору.

Підписаною Позивачем та Відповідачем за первісним позовом разовою заявкою П/ГР № 326 від 21.11.2019 (том 1, стор. 21, 66, 92) визначено маршрут міжнародного спірного перевезення Бурса (Турція) - Чернігів (Україна), період здійснення перевезення: з 22.11.2019 по 29.11.2019 (дата завантаження: 22.11.19, дата розвантаження: 29.11.19) та сума фрахту за дане перевезення в розмірі 43100,00 грн.

Факт виконання позивачем за первісним позовом спірного перевезення підтверджується вантажною накладною CMR № 439886 (том 1, стор. 22) з відміткою в 24 графі про отримання вантажу вантажоодержувачем ТОВ "Чернігівський автозавод" 04.12.2019, без зауважень. Дані обставини відповідачем за первісним позовом не заперечуються.

Пунктом 4.1. загального договору визначено порядок розрахунків відповідача за первісним позовом з позивачем за первісним позовом за виконане спірне перевезення, а саме: протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання грошових коштів від замовника, якщо в заявці не зазначено інше.

Відповідно до разової заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019 у розділі "сума та порядок розрахунків" зазначено наступне: "43 100,00 грн., оплата здійснюється на протязі 5 днів після отримання оригіналів".

Відповідно до платіжних доручень № 11866 від 21.12.2019 на суму 15 000,00 грн., № 11912 від 23.12.2019 на суму 20 000,00 грн., № 12001 від 24.12.2019 на суму 20 660,00 грн. та Акту виконаних робіт № 365 від 04.12.2019 на загальну суму 55 660,00 грн., укладеного замовником з Відповідачем за первісним позовом (том 1, а.с. 220-223), наданих замовником на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 про витребування доказів, повна сума грошових коштів за виконане спірне перевезення була сплачена відповідачеві за первісним позовом24 грудня 2019 року.

Отже, як зазначає Позивач за первісним позовом, в порядку п. 4.1. загального договору Відповідач за первісним позовом був зобов`язаний оплатити визначену разовою заявкою вартість послуг перевізника (позивача за первісним позовом) за виконане спірне перевезення в сумі 43 100,00 грн. в термін до 02 січня 2020 року (з врахуванням святкових та вихідних днів).

Пунктом 4.3. загального договору також визначено, що оплата здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування на розрахунковий рахунок перевізника тільки після отримання оригіналу рахунку, копії CMR, оригіналу акту виконаних робіт та оригіналів інших документів, що підтверджують перевезення, з врахуванням умов п. 3.1. договору, якщо інше не зазначено в заявці.

За доводами Позивача оригінальні примірники договору, рахунку, акту виконаних робіт та копія вантажної накладної перший раз направлялись Позивачем одним пакетом документів за допомогою кур`єрської служби «Нова пошта» відповідно до експрес-накладної № 2401 від 22.12.2019. Даний пакет документів був направлений саме за проханням Відповідача на його ім`я (приватної особи Камінського Артема Петровича) до місту Львів, в якому відповідач в той час знаходився.

27.12.2019 Відповідач особисто отримав направлений йому пакет документів, що підтверджується трекінгом відстеження даного листа (т. 1 а.с. 12-13).

Крім того, Позивачем за первісним позовом 19.02.2020 було повторно направлено Відповідачу пакет документів, а саме оригінал загального договору № П/ГР 222 від 21.11.19, оригінал договору-заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019, оригінал рахунку № 27/19 від 04.12.19, оригінал акту виконаних робіт № 27/19 від 04.12.19, копію вантажної накладної CMR 439886 та претензію з вимогою погашення заборгованості за виконане спірне перевезення за офіційною адресою, за якою зареєстрований відповідач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Належним доказом відправлення документів Відповідачеві за первісним позовом засобом поштового зв`язку є опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек із цифровим ідентифікатором 390, оригінали яких були додані позивачем за первісним позовом до позовної заяви та є в матеріалах справи (том 1 а.с. 32).

Адреса, зазначена в накладній на дане поштове відправлення, збігається з юридичною адресою відповідача за первісним позовом.

Відповідно до довідки AT "Укрпошта" щодо причин повернення цінного листа за трек-номером 390, наявною в матеріалах справи, причиною повернення даного цінного листа є - письмова заява одержувача.

Даний цінний лист з повним пакетом документів по спірному перевезенню повернувся Позивачеві.

Позивач за первісним позовом зазначає, що неодноразово направляв Відповідачеві оригінали документів по спірному перевезенню, що підтверджується доказами в матеріалах даної справи; безпосередньою наявністю у Відповідача оригіналів таких документів. Від отримання повторних цінних листів з документами, в тому числі з претензією, Відповідач недобросовісно ухиляється з метою взагалі не здійснювати Позивачеві оплату за виконане перевезення, аргументуючи свою відмову неотриманням зазначених документів.

Відповідач за первісним позовом стверджує про невиконання позивачем умови загального договору про передачу оригіналів документів, посилається на п. 4.3. загального договору та зазначає про відсутність підстав для здійснення оплати Позивачеві за первісним позовом за виконане перевезення та просив суд відмовити в задоволенні первісного позову у зв`язку із ненаданням Позивачем суду доказів, що підтверджують факт отримання Відповідачем за первісним позовом оригіналів документів по спірному перевезенню; а також через ненадходження експедитору (Відповідачеві) коштів за перевезенні від Замовника (п. 4.1 Договору).

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом, господарський суд виходив з того, що відповідно до п. 4.1. загального договору Відповідач за первісним позовом був зобов`язаний оплатити визначену разовою заявкою вартість послуг перевізника (позивача за первісним позовом) за виконане спірне перевезення в сумі 43 100,00 грн. протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання грошових коштів від замовника, тобто в термін до 02 січня 2020 року.

Тому, порушення відповідачем за первісним позовом строку оплати спірного перевезення має місце з 03.01.2020, при цьому Відповідач від виконання грошового зобов`язання ухиляється, порушення господарського зобов`язання триває, що є підставою для нарахування Відповідачеві штрафних санкцій, передбачених договором та законом.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, господарський суд виходив з того, що доводи Позивача за зустрічним позовом про недобросовісність перевізника, який, розуміючи, що затримує доставку вантажу, не поїхав одразу з м. Чорноморськ в м. Чернігів на розвантаження вантажу, не знайшли документального підтвердження в матеріалах справи. Навпаки, перевізник виконував комбіноване перевезення найбільш прийнятним способом з врахуванням інтересів всіх одержувачів вантажів за даним перевезенням та намагаючись уникнути порушення встановленого 10-денного строку для розвантаження вантажу.

Зважаючи на причини затримання перевізника в порту Хайдарпаша та на митному посту "Чорноморський", а також враховуючи час на прибуття перевізника до кожного місця розвантаження, оформлення документів, розвантаження вантажу, мінімального необхідного відпочинку для водія, прослідкувавши хронологію дій перевізника по наданим суду документам, суд прийшов до висновку, що матеріалами даної справи не підтверджується недобросовісність дій перевізника, як зазначає позивач, що спричинили затримання доставки вантажу по спірному перевезенню.

Навпаки, затримання парому, що спричинило затримання прибуття відповідача за зустрічним позовом на територію України та зміни в митному законодавстві, що спричинили необхідність проходити непередбачене завчасно оформлення на митному посту, на думку суду, є обставинами, які Відповідач за зустрічним позовом не міг завчасно передбачити, уникнути яких перевізник також не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).

Колегія суддів констатує, що рішення господарського суду оскаржується лише в частині задоволення первісних позовних вимог.

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог заявником апеляційної скарги не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення первісних позовних вимог з наступних мотивів.

Правовідносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються статтями 908-924 Цивільного кодексу України, статтями 306-314 Господарського кодексу України, Законом України "Про автомобільний транспорт", Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19 травня 1956 року.

Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" Україна приєдналася до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956 року в м. Женева.

Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Аналогічні приписи містяться в нормах статей 909, 919 Цивільного кодексу України.

Статтею 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Факт виконання Позивачем спірного перевезення підтверджується вантажною накладною CMR № 439886 (том 1, стор. 22) з відміткою в 24 графі про отримання вантажу вантажоодержувачем ТОВ "Чернігівський автозавод" 04.12.2019, без зауважень. Дані обставини Відповідачем не заперечуються.

Положеннями статті 311 Господарського кодексу України передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до разової заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019 у розділі "сума та порядок розрахунків" зазначено наступне: "43 100,00 грн., оплата здійснюється на протязі 5 днів після отримання оригіналів".

Отже, в заявці формулювання строку та порядку розрахунків є незрозумілим та неоднозначним, сторонами не конкретизовано після отримання оригіналів яких саме провізних документів наступає обов`язок замовника здійснити оплату.

За частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язаннямає ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Отже, оскільки в разовій заявці П/ГР № 326 від 21.11.2019 формулювання строку та порядку розрахунків є незрозумілим та неоднозначним, тобто фактично строк розрахунку не визначено, виходячи з загальних засад добросовісності, розумності та справедливості, в даному випадку для визначення строку розрахунку має застосовуватись пункт 4.1. загального договору, який є зрозумілим, не допускає неоднозначного тлумачення та погоджений обома сторонами.

Як вже зазначалося, відповідно до п. 4.1 Договору Експедитор здійснює оплату транспортних послуг Перевізника за рахунок коштів, що надходять від Замовника, протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання грошових коштів від Замовника, якщо в заявці не зазначено інше.

Відповідно до платіжних доручень № 11866 від 21.12.2019 на суму 15 000,00 грн., № 11912 від 23.12.2019 на суму 20 000,00 грн., № 12001 від 24.12.2019 на суму 20 660,00 грн. та Акту виконаних робіт № 365 від 04.12.2019 на загальну суму 55 660,00 грн., укладеного замовником з Відповідачем за первісним позовом (том 1, стор. 220-223), наданих замовником на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 про витребування доказів, повна сума грошових коштів за виконане спірне перевезення була сплачена відповідачеві за первісним позовом 24 грудня 2019 року.

Таким чином, в порядку п. 4.1. загального договору Відповідач за первісним позовом був зобов`язаний оплатити визначену разовою заявкою вартість послуг Перевізника (позивача за первісним позовом) за виконане спірне перевезення в сумі 43 100,00 грн. протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання грошових коштів від Замовника, тобто в термін до 02 січня 2020 року (з врахуванням святкових та вихідних днів).

Тому, порушення Відповідачем строку оплати спірного перевезення має місце з 03.01.2020.

Доводи заявника апеляційної скарги про недоведеність факту отримання Відповідачем коштів за перевезення від Замовника, що відповідно до пунктів 1.1., 2.5., 4.1 Договору унеможливлює виникнення у Відповідача обов`язку щодо оплати послуг перевезення, спростовуються вищенаведеними платіжними дорученнями.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що Позивач всупереч пунктів 4.2 та 4.3 Договору факт надання послуг перевезення вантажу Актом виконаних робіт та копією CMR з відміткою вантажоодержувача не підтвердив, оригіналу рахунку, копії CMR та оригіналу акту виконаних робіт, підтверджуючих перевезення, Відповідачу не надав, через що у Відповідача не настав обов`язок із оплати послуг перевезення, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, як зазначено вище, відповідно до п.4.1 Договору обов`язок Експедитора здійснити оплату транспортних послуг Перевізника виникає не з моменту отримання від Перевізника пакету товаротранспортних документів, а з моменту отримання грошових коштів від Замовника.

При цьому, колегія суддів констатує, що саме п. 4.1 Договору визначено строк оплати. Пунктом же 4.3 Договору визначено лише процедуру (порядок) оплати.

До того ж, станом на 04.12.2019 Відповідач вже мав документи, що підтверджували здійснене Позивачем перевезення (Акт надання послуг № 365 від 04.12.2019 на суму 55 660,00 грн., складений між Замовником та Експедитором) (т. 1 а.с. 220).

З огляду на висновки щодо доводів апеляційної скарги, викладені вище, враховуючи момент, з якого у Відповідача виник обов`язок виконання грошового зобов`язання (5-ть банківських днів з моменту отримання грошових коштів від Замовника), колегія суддів не надає оцінку наступним доводам заявника апеляційної скарги:

- про не врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 квітня 2019 року у справі №911/3786/17, за обставинами якої обов`язок оплати виникав після отримання Замовником товаросупровідних документів, а не з моменту отримання Експедитором грошових коштів від Замовника, через що фактичні обставини даної справи та справ №911/3786/17 є різними;

- що зі змісту доданої Позивачем до позову експрес-накладної "Нова Пошта" №2401 від 22 грудня 2019 року неможливо достовірно і безсумнівно встановити, що зазначений у накладній напис "Документи" має відношення до передбачених пунктом 4.3 Договору оригіналу рахунку, копії CMR, оригіналу акту виконаних робіт та інших документів на підтвердження перевезення;

- що зі змісту доданого Позивачем до позову фіскального чеку від 30 січня 2020 року неможливо достовірно і безсумнівно встановити, що саме, ким і куди було направлено;

- що Відповідач не відмовлявся від одержання поштового відправлення за трек-номером 390, строк зберігання якого не закінчувався, воно не поверталось з посиланням на відсутністю (вибуття) адресата;

- про відсутність доказів ухилення Відповідача від отримання документів,

оскільки з урахуванням викладеного у цьому розділі постанови ці доводи апеляційної скарги не впливають на правильне вирішення спору у цій справі.

Щодо заперечень заявника апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2020 по даній справі, якою поновлено Позивачеві строк для подання клопотання про витребування доказів та задоволено клопотання про витребування доказів у ТОВ "Чернігівський автозавод" колегія суддів зазначає наступне.

15 червня 2020 року ФОП Заєць В.О. було укладено в місті Києві з адвокатом Гніденко О. М. (робоча адреса адвоката: 02099, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, оф. 115) договір про надання правової допомоги № 06/06-2020.

16 червня 2020 року представник позивача Гніденко О. М. ознайомився з матеріалами справи в місті Дніпрі в Господарському суді Дніпропетровської області, в тому числі з відзивом на позовну заяву, що підтверджується розпискою Гніденко О. М. в матеріалах справи.

У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначив, що строк оплати за спірним перевезенням для Відповідача не настав, оскільки він не отримував оригінали передбачених договором документів та не отримав грошових коштів від Замовника (вантажоодержувача) за виконання спірного перевезення.

В порядку ст. 166 ГПК України позивач має право подати відповідь на відзив, у якій висловити свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Відповідно до ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2020 судом встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 10 днів з дня одержання відзиву на позовну заяву.

При цьому, з урахуванням положень пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020р., строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Зважаючи на те, що загальнонаціональний карантин було продовжено до 31 липня 2020 року згідно Постанови КМУ № 500 від 17.06.2020, строк для надання суду відповіді на відзив відповідача позивачем був дотриманий.

Всі зазначені доводи були вказані Позивачем у відповіді на відзив від 06.07.2020, що міститься в матеріалах даної справи.

З метою доведення факту оплати замовником спірного перевезення Відповідачеві, 19 червня 2020 року адвокатом Гніденко О.М. направлено на офіційну юридичну адресу замовника за спірним перевезенням ТОВ "Чернігівський автозавод" адвокатський запит № 01/6-20 з проханням надати належним чином завірену копію платіжного доручення (доручень) або банківської виписки про здійснення оплати ТОВ "Чернігівський автозавод" на користь ФОП Камінського А.П. вартості послуг за виконання перевезення за маршрутом Бурса (Турція) - Чернігів (Україна), згідно CMR № 439886, надати належним чином завірену копію Акту виконаних робіт за виконане ФОП Камінським А. П. перевезення за маршрутом Бурса (Турція) - Чернігів (Україна), згідно CMR № 439886, у випадку пред`явлення ТОВ "Чернігівський автозавод" претензій та/або застосування штрафних санкцій до ФОП Камінського А.П. щодо спірного перевезення, надати належним чином завірені копії претензії, акту про виявлення недоліків, зауважень до акту виконаних робіт, нарахування та утримання штрафних санкцій, інших документів, що пов`язані з відповідальністю ФОП Камінського А.П. перед ТОВ "Чернігівський автозавод" за затримання доставки вантажу в процесі спірного перевезення за маршрутом Бурса (Турція) - Чернігів (Україна), згідно CMR № 439886.

Відповідно до роздруківки із сайту ПАТ "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення даний адвокатський запит було вручено 23 червня 2020 року о 14:00.

Копія даного запиту та роздруківки про відстеження поштового відправлення додані до відповіді на відзив від 06.07.2020 є в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" надання адвокату відповідної інформації на адвокатський запит повинно бути здійснено в термін не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Тобто строк для надання відповіді на зазначений запит сплив 29.06.2020.

В даному випадку, ненадходження відповіді на адвокатський запит стало підставою для пред`явлення позивачем клопотання до суду про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України.

06 липня 2020 року разом із відповіддю на відзив Позивачем було подано суду заяву про поновлення строку для подання клопотання про витребування у ТОВ "Чернігівський автозавод" доказів та подано клопотання про витребування доказів від 06.07.2020.

В клопотанні від 06.07.2020 про витребування доказів у ТОВ "Чернігівський автозавод" Позивачем, серед іншого, зазначено, що в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", 19 червня 2020 року адвокатом Гніденко О.М. направлено на юридичну адресу ТОВ "Чернігівський автозавод" адвокатський запит про надання належним чином завірених копій документів та про сплив строку для надання відповіді на зазначений запит.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Зважаючи на те, що станом на 06 липня 2020 року відповіді на адвокатський запит Позивачем не отримано та враховуючи те, Позивач використав всі свої можливості самостійно отримати зазначені докази, у Позивача були наявні підстави для пред`явлення клопотання до суду про витребування доказів в порядку cт. 81 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2020 клопотання Позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у ТОВ "Чернігівський автозавод" доказів, якими було доведено факт оплати спірного перевезення замовником відповідачеві в повному обсязі.

В порядку ч. 1, 2 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість в тому числі сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Враховуючи те, що Позивач не володів і не міг володіти інформацією про розрахунки між Відповідачем та Замовником, зважаючи на те, що Відповідач зазначив неправдиву інформацію про відсутність розрахунку за спірне перевезення лише у відзиві на позов, представник Позивача використав всі передбачені ГПК України можливості, щоб спростувати неправдиві твердження Відповідача та довести факт оплати спірного перевезення Відповідачеві в повному обсязі, а саме: направив адвокатський запит на необхідну інформацію та не отримавши у встановлений законом строк відповідь, заявив клопотання про витребування доказів разом з заявою про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів, як того вимагають приписи ст. 119 ГПК України.

Витребуваними судом документами також підтверджено недобросовісність поведінки Відповідача щодо виконання господарського зобов`язання по оплаті спірного перевезення позивачеві, приховування Відповідачем факту оплати замовником спірного перевезення та введення суду в оману щодо дійсних обставин справи.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині поновлення ФОП Заєць В.О. строку для подання клопотання про витребування доказів та відсутності підстав для витребування у ТОВ "Чернігівський автозавод" додаткових доказів є неаргументованими, свідчать про умисне ухилення Відповідача від належного виконання прийнятого на себе господарського зобов`язання по оплаті спірного перевезення та спростовуються матеріалами справи.

В той же час, у відповідності до пунктів 8, 10 частини 2 статті 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує заяви та клопотання учасників справи, вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання.

Згідно частини 1 статті 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196-205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.

Частинами 1 статті 196 ГПК України встановлено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Таким чином, заявлене Позивачем клопотання про витребування у ТОВ "Чернігівський автозавод" певних доказів мало бути розглянуто в судовому засіданні із повідомленням сторін про його місце, дату і час.

Проте, розгляд вказаного клопотання відбувся взагалі без проведення судового засідання, що вбачається із матеріалів справи та ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2020 року у справі №904/1792/20.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що розглянувши клопотання позивача без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права - ст. ст. 182, 196, 207 ГПК України.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що господарським судом порушено норми процесуального права.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 277 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Оскільки відповідні порушення норм процесуального права не призвели до прийняття неправильного рішення, то відсутні і підстави для скасування рішення місцевого господарського суду.

На думку колегії суддів, порушення судом процедури розгляду клопотання про витребування доказів в частині вирішення цього питання не у судовому засіданні, не є наслідком визнання документів, наданих Замовником на виконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2020 про витребування доказів, недопустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Позивачем на виконання умов разової заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019 надано Відповідачу послуги з організації перевезення вантажу в міжнародному сполученні.

Факт надання цих послуг підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 439886, в якій відображені відомості аналогічні інформації, викладеній у заявці П/ГР № 326 від 21.11.2019.

Колегія суддів враховує, що Закон України "Про автомобільний транспорт" та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, визначають товарно-транспорту накладну як обов`язковий документ, що має оформлюватись при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 1, 11.1 даних Правил, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів та єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Частиною 1 статті 9 Конвенції "Про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" визначено, що вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З огляду на викладене, надану Позивачем товарно-транспортну накладну CMR № 439886, з урахуванням наявної у матеріалах справи разової заявки П/ГР № 326 від 21.11.2019 на автоперевезення, укладеної Позивачем із Експедитором, суд приймає в якості належних та допустимих доказів виконання Позивачем умов заявки № П/ГР № 326 від 21.11.2019 на послуги з організації перевезення вантажу.

Проте Відповідач у порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати наданих йому Позивачем послуг, строк виконання яких є таким, що настав.

Згідно зі статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частин 1, 3 статті 74 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки Відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих йому Позивачем послуг та не спростував належними і допустимими доказами обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог, господарський суд дійшов правильного висновку, що Відповідачем порушено умови оформленого сторонами разовою заявкою П/ГР № 326 від 21.11.2019 договору щодо надання послуг з організації перевезення вантажу. Тому вимоги позивача про стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 43 100,00 грн. правомірно задоволено в повному обсязі.

Частиною другою ст. 625 ЦК встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Наслідком порушення зобов`язання є зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК), яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення ( ч. 3 ст. 549 ЦК).

В позовній заяві позивачем наведено розрахунок 3% річних з 04.01.2020 по 25.03.2020, відповідно до якого сума 3% річних складає 290,48 грн., а також зазначено розрахунок нарахованої пені з 04.01.2020 по 25.03.2020 в сумі 2258,91 грн., які позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом за порушення строку виконання грошового зобов`язання.

З цього приводу, суд прийшов до наступного висновку.

Пунктом 5.4. загального договору передбачено стягнення з відповідача за первісним позовом пені у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Але, статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами позивача за первісним позовом щодо порушення відповідачем за первісним позовом строку оплати спірного перевезення з 03.01.2020.

Тому, перерахувавши зазначений позивачем розмір пені, господарський суд прийшов до правильного висновку про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі, що зазначена в позовній заяві, а саме 2258,91 грн.

Перевіривши розмір 3% річних, які нараховані Позивачем, господарський суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі, що зазначена в позовній заяві, а саме 290,48 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд прийшов до правильного висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Тому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування заявника апеляційної скарги судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 у справі № 904/1792/20 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 у справі № 904/1792/20 - залишити без змін.

Судові витрати Фізичної особи-підприємця Камінського Артема Петровича, м. Дніпро за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.03.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін