ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/8466/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кібенко О.Р., Кондратова І.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Сурника В.М.,

розглянувши у відкритому судовому касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний»,

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Кирилюк Т.Ю.)

від 22.09.2020

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Пономаренко Є.Ю., судді - Дідиченко М.А., Руденко М.А.)

від 18.01.2021,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІА»

про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2020 року ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "СІА" про визнання недійсними договорів про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані фіктивністю та удаваністю вказаних правочинів, а також відсутністю у директора ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" повноважень на їх укладення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021, відмовлено у задоволенні позову.

Приймаючи рішення, господарські суди дійшли висновків про недоведеність позивачем наявності підстав, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними.

У лютому 2021 року ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. Вказує, що судами не було враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.02.2019 у справі №910/1485/18, від 11.04.2018 у справі №707/1541/16-ц, від 11.04.2019 у справі №910/3834/18, від 05.02.2020 у справі №905/2550/17, від 10.05.2020 у справі №911/1671/19, Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16. Посилається на неправомірність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/13237/20.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін. Зазначає, що доводи позивача про фіктивність та удаваність оспорюваних у справі правочинів ґрунтуються лише на припущеннях. Договори про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019 не містять ознак фіктивного та/або удаваного правочину. Посилання скаржника на неврахування судами висновків Верховного Суду та Верховного Суду України є необґрунтованими, з огляду на неподібність правовідносин у справах.

Ухвалою Верховного Суду від 17.03.2021 залишено без задоволення клопотання ТОВ «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» про відмову від касаційної скарги.

17.03.2021 від адвоката Каплієнка В.Є. до Верховного Суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що він як представник скаржника не може з`явитись у судове засідання 17.03.2021 через погане самопочуття та високу температуру.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з такої, зокрема, підстави: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Оскільки адвокат Каплієнко В.Є. не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності у нього хвороби, які видані в установленому порядку медичною установою, то відсутні підстави для визнання причин його неявки в судове засідання поважними та відкладення розгляду цієї справи у зв`язку з неявкою представника ТОВ «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний».

Необхідно зазначити, що скаржник не був позбавлений можливості забезпечити участь в цьому судовому засіданні іншого свого представника відповідно до вимог ст. 56 ГПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, між ТОВ "СІА" (кредитор) та ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" (позичальник) 23.04.2019 укладено договір №20190423/ПДФ-3 про надання поворотної фінансової допомоги.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору кредитор зобов`язується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (безвідсоткову позику), а останній зобов`язується використати її на поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності і повернути фінансову допомогу на умовах і в термін, які визначені цим договором.

Сума фінансової допомоги за цим договором становить 15 000 000 грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.04.2019) фінансова допомога надається позичальнику терміном до 27.10.2019 включно.

Положеннями п. 6.1 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 25.04.2019) встановлено, що позичальник зобов`язується повернути суму фінансової допомоги в термін, вказаний в п. 5.1.

На виконання умов вказаного договору відповідачем перераховано на поточний рахунок позивача 15 000 000 грн фінансової допомоги, що підтверджується платіжним дорученням №М268 від 25.04.2019.

Крім цього, між ТОВ "СІА" (кредитор) та ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" (позичальник) 13.05.2019 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №20190511/ПФД-3, згідно з п. 1.1 якого кредитор зобов`язується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу (безвідсоткову позику), а останній зобов`язується використати її на поповнення обігових коштів для здійснення господарської діяльності і повернути фінансову допомогу на умовах і в термін, які визначені цим договором.

Сума фінансової допомоги за цим договором становить 14 800 000 грн (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору фінансова допомога надається позичальнику терміном до 15.11.2019 включно.

Платіжними дорученнями №М308 від 14.05.2019 та №М318 від 16.05.2019 відповідачем було перераховано позивачу 13 200 000,00 грн коштів фінансової допомоги.

Доказів повернення отриманої позивачем фінансової допомоги за цими договорами матеріали справи не містять.

Спірні договори було підписано з боку ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" директором Яковлевою Г.О. та скріплено печаткою товариства.

Причиною виникнення спору в цій справі стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними договорів про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019 між ТОВ "СІА" та ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний".

Укладені між сторонами правочини за своєю правовою природою є договорами позики.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (такі висновки викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору (висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 904/2979/20).

У спірних правовідносинах, відповідачем була надана позивачу позика, яка прийнята останнім, тобто сторони вчинили необхідні дії, спрямовані на досягнення правових наслідків, які обумовлені спірними договорами.

Отже, враховуючи вчинення сторонами дій, спрямованих на реальне виконання умов спірних договорів, господарські суди дійшли обґрунтованого висновку, що оскаржувані правочини не можуть бути кваліфіковані як фіктивні.

Доводи скаржника про відсутність потреби у поповненні обігових коштів наведеного не спростовують.

За таких обставин, підстави для визнання недійсними оскаржуваних договорів як фіктивних правочинів відсутні.

Стосовно аргументів ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" про удаваність оскаржуваних договорів, у зв`язку з тим, що в подальшому отримані позивачем від відповідача кошти фінансової допомоги були надані у позику іншому товариству, необхідно зазначити таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями частин 1, 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 Цивільного кодексу України).

Так, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини 1 статті 202, частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

При цьому, реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.

Таким чином, удаваність договору, не свідчить про автоматичну недійсність таких правочинів, оскільки у силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, звертаючись з позовом про визнання недійсними договорів про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019 з підстав їх удаваності, позивач має довести яким нормам права вони суперечать.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони оскаржуваних договорів про надання поворотної фінансової допомоги, мали умисел укласти чи приховати якісь інші правочини.

Позивач взагалі не зазначив який саме правочин приховали сторони під зовнішньою формою укладених договорів позики.

Розпорядження позивачем отриманими від відповідача коштами фінансової допомоги, в тому числі і шляхом надання позики іншій особі, жодним чином не може свідчити про удаваність оскаржуваних договорів, оскільки ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" наділений правом розпорядження отриманими у позику коштами на власний розсуд.

З огляду на недоведеність удаваності оскаржуваних договорів про надання поворотної фінансової допомоги та порушень вимог закону при їх укладенні, відсутні підстави для застосування статті 235 Цивільного кодексу України та визнання недійсними оскаржуваних договорів як удаваних правочинів.

Стосовно доводів про відсутність у директора ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" повноважень на укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги слід зазначити таке.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Управління товариством також здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (стаття 99), ГК України (стаття 89) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав.

Згідно з пп. "й" п. 17.6 статуту ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" до компетенції загальних зборів учасників товариства належить надання згоди (дозволу) щодо надання або одержання товариством будь-якої, зокрема, позики (кредиту).

Питання, вказані в п. 17.6, є виключною компетенцією загальних зборів учасників товариства і не можуть передаватися для вирішення іншим органам товариства (п. 17.7 статуту ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний").

З наведеного вбачається, що вирішення питання укладення договорів позики віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний".

Спірні договори було підписано 23.04.2019 та 13.05.2019 з боку ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" директором Яковлевою Г.О. та скріплено печаткою товариства.

Згідно з протоколом №16/05/19 позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" від 16.05.2019 схвалено укладені договори поворотної фінансової допомоги, зокрема, договір про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та договір про надання поворотної фінансової допомоги №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Загальне правило, що випливає зі змісту норм статті 241 Цивільного кодексу України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме - схвалення нею цих його дій.

З огляду на вищевикладене, наявність рішень зборів учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний", оформлених протоколом №16/05/19 від 16.05.2019 підтверджує схвалення договорів про надання поворотної фінансової допомоги №20190423/ПДФ-3 від 23.04.2019 та №20190511/ПФД-3 від 13.05.2019 належним органом (загальними зборами) відповідно до приписів статуту позивача.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування прийнятих у справі рішень скаржник зазначав, що судами попередніх інстанцій не було враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.02.2019 у справі №910/1485/18, від 11.04.2018 у справі №707/1541/16-ц, від 11.04.2019 у справі №910/3834/18, від 05.02.2020 у справі №905/2550/17, від 10.05.2020 у справі №911/1671/19, Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-102цс16.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постанові від 16.02.2019 у справі № 910/1485/18, оскільки касаційний суд у наведеній постанові не досліджував питання визнання недійсним правочину з підстав його фіктивності, удаваності та у зв`язку з його укладенням виконавчим органом товариства з перевищення повноважень.

Аналіз постанов Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 707/1541/16-ц, від 11.04.2019 у справі №910/3834/18, від 05.02.2020 у справі №905/2550/17, від 10.05.2020 у справі №911/1671/19, Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16, висновки, в якій, на думку скаржника, не було враховано судами при ухваленні оскаржуваних рішень, свідчить, що застосування судами норм права у цій справі не суперечить вказаним скаржником висновкам суду касаційної інстанції.

Застосування судами норм права, зокрема ст. ст. 203, 215, 234, 235 Цивільного кодексу України, у вказаних справах залежало від встановлених судами обставин фіктивності та удаваності укладених між сторонами правочинів, чого при розгляді цієї справи позивачем доведено не було.

Щодо аргументів скаржника про порушення судами вимог закону щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи, протиправну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/13237/20, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 ГПК України в яких наведено перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Так, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, зокрема, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження в справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено.

Предметом розгляду справи №910/13237/20 є законність рішень позачергових загальних зборах учасників ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" від 16.05.2019, що оформлені протоколом №16/05/19, якими схвалено оспорювані у справі договори.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційним судом встановлено вчинення ТОВ "Ринок сільськогосподарської продукції "Столичний" інших дій, спрямованих на схвалення правочинів, а саме прийняття їх до виконання, кошти фінансової допомоги, перераховані відповідачем, були прийняті позивачем, не повернуті кредитору та використані для надання позики іншій особі, про що вказує сам позивач, що унеможливлює визнання такого правочину недійсним з підстав його укладення директором товариства з перевищенням повноважень.

Наведені обставини свідчать, що незалежно від результату розгляду справи № 910/13237/20, господарські суди мали достатньо правових підстав для розгляду та вирішення цієї справи по суті. Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Переглянувши у касаційному порядку постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення суду прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ринок сільськогосподарської продукції «Столичний» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 у справі за № 910/8466/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

І. Кондратова