РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2021Справа № 910/17868/20

Господарський суд міста Києва у складі судді - Бондаренко-Легких Г. П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/17868/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІОПЛАСТ" (вул. Михайла Величка, буд. 7, Н/П 70, Білогородка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08140)

До Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032)

Про стягнення 173 509, 56 грн

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІОПЛАСТ" (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 173 509, 56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором на постачання товару № 53-123-01-20-06295 від 10.04.2020 в частині оплати поставленого товару. Крім того, в преамбулі позовної заяви позивачем вказано третю особу, проте в прохальній частині позову позивач не просить залучити третю особу до участі у справі.

23.11.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою залишив позовну заяву без руху та встановив позивачеві п`ятиденний строку для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення цієї ухвали шляхом:

- подання до суду письмової заяви на виконання ухвали із зазначенням підстав залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вказати на які права та обов`язки такої особи вплине рішення у даній справі.

07.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви, що встановлені ухвалою суду від 23.11.2020.

11.12.2020 Господарський суд міста Києва ухвалою прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи №910/17868/20 ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, втім в клопотанні позивача про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відмовив. Даною ухвалою суд встановив відповідачу строк для надання до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали та 10 днів з дня отримання відповіді на відзив для подачі заперечень, а позивачу строк протягом 15 днів з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив.

06.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому останній частково заперечив проти тверджень викладених позивачем у позовній заяві, втім позовні вимоги просив залишити без задоволення в повному обсязі з підстав відсутності вини відповідача у невиконанні взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з скрутним фінансовим становищем підприємства відповідача, яке зумовлене перебуванням ринку електричної енергії в Україні у кризовому стані.

29.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив позивача, в якій позивач виклав свої пояснення з приводу заперечень відповідача викладених у відзиві, зокрема вказав, що відповідач не доводить поданими доказами відсутність вини останнього у невиконанні взятих на себе договірних зобов`язань.

04.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив, в якому відповідач виклав аналогічні, що і у відзиві заперечення, крім того надав власний розрахунок 3 % річних.

Частиною 8 ст. 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з частиною 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши всі наявні документи у матеріалах справи № 910/17868/20, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно та безпосередньо оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено сторонами, 10.04.2020 між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - відповідач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіопласт» (надалі - позивач, постачальник) укладено Договір на постачання товару №53-123-01-20-06295 (надалі - Договір), згідно речення першого п.1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти і сплатити товар - код CPV 44830000-7 по ДК 021:2015 - мастики, шпаклівки, замазки та розчинники (Шпаклівка, розчинник) (далі - товар) у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до договору №1), що є невід`ємною частиною цього договору.

Серед іншого сторони погодили наступне:

Пункт 2.1. Договору - загальна вартість товару є твердою та складає всього з ПДВ 171 004, 80 грн.

Вказана вартість обумовлена сторонами і в Специфікації №1 до Договору.

Пункт 2.2. Договору - за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання ТМЦ згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1) та виконання постачальником умов п.п. 3.2., 5.1. цього Договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Пункт 3.2. Договору - з товаром постачальник надає покупцю:

- Видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ);

- Електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про довірчі послуги» у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН,

- Паспорт, або сертифікат, або свідоцтво про якість товару (оригінал або копія завірена печаткою постачальника).

Пункт 3.3. - датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Пункт 5.1. Договору - приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкції П-6 «Про порядок приймання продукції по кількості» і П-7 «Про порядок приймання продукції по якості», СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС».

Пункт 12.1. Договору - договір вступає в силу з моменту підпису обома сторонами, та скріплення печаткою.

Пункт 12.2. - дія терміну цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1. цього Договору та закінчується 31.12.2021.

Позивач стверджує, що упродовж травня 2020 року на виконання взятих на себе договірних зобов`язань здійснив поставку товару на загальну вартість 171 004, 80 грн, в підтвердження чого подано видаткові накладні від 07.05.2020 №154 та від 22.05.2020 №175. На вказаних накладних міститься відмітка про отримання товару уповноваженою особою відповідача.

Позивач зазначає, що в тому числі ним, одночасно з переданням товару відповідачеві були надані супровідні документи на товар, а саме: товарно-транспортні накладні на товар/експрес-накладні, сертифікати якості, твердження про що відповідачем не спростовано.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов п. 3.2. Договору позивачем було складено та подано до відповідних податкових органів на реєстрацію в ЄРПН податкові накладні від 07.05.2020 та 22.05.2020, квитанції про прийняття яких додаються.

Втім, відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань вартість переданого позивачем та прийнятого відповідачем товару у строк встановлений п. 2.2. Договору не сплатив.

З долучених до позовної заяви позивачем доказів вбачається, що 15.10.2020 позивач звернувся до відповідача з листом щодо сплати заборгованості (вих. №0083), докази надсилання якого містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з тим, що відповідачем існуюча заборгованість не погашена, позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку суму основної заборгованості в розмірі 171 004, 80 грн, 3 % річних у розмірі 1 649, 74 грн, а також 855, 02 грн інфляційних втрат.

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, у відзиві зазначає, що позивачем не вірно розраховано початок нарахування інфляційних втрат і 3 % річних, оскільки податкова накладна від 07.05.2020 зареєстрована в ЄРПН контролюючим органом лише 18.05.2020, а податкова накладна від 22.05.2020 лише 09.06.2020, в підтвердження чого долучає витяг з ЄРПН №2 на запит від 04.01.2021.

Згідно проведеного відповідачем розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, що зазначений в запереченнях відповідача, які надійшли до суду 04.02.2021, відповідач вважає, що дійсна сума 3 % річних становить 1529, 03 грн, власного розрахунку інфляційних втрат відповідач до суду не надав.

При цьому, відповідач зазначає, що несплата вартості поставленого товару зумовлена кризовим станом ринку електричної енергії в Україні, а отже вина в діях останнього, як підстава для відповідальності відповідача відсутня, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач у відповіді на відзив вказує на те, що відповідач обґрунтовуючи відсутність його вини у невиконанні взятих на себе договірних зобов`язань з оплати вартості поставленого товару не доводить поданими доказами відсутність такої вини, крім того позивач наголошує, що ним були виконані вимоги п. 3.2. Договору та у встановлені Податковим кодексом України строки подано податкові накладні до податкових органів для реєстрації в ЄРПН, відтак строк оплати вартості поставленого товару розпочався з дня отримання товару відповідачем.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи принцип змагальності сторін, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Сіопласт» підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне:

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.

У відповідності до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Також, відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити вартість товару. До відносин поставки неврегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (аналогічна норма міститься в ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, наявними в матеріалах справи видатковими накладними від 07.05.2020 №154 та 22.05.2020 №175 підтверджено факт поставки товару позивачем та прийняття такого товару без зауважень відповідачем на загальну суму 171 004, 80 грн.

Крім того, такий факт жодним чином не заперечується відповідачем у заявах по суті справи.

Судом встановлено, що у зв`язку з поставкою товарів, позивачем були складені та подані податкові накладні до відповідних податкових органів з метою їх реєстрації в ЄРПН.

Згідно долучених до позовної заяви квитанцій про прийняття таких податкових накладних вбачається, що податкова накладна від 07.05.2020 була зареєстрована в ЄРПН 18.05.2020, а податкова накладна від 22.05.2020 лише 09.06.2020.

Суд погоджується із запереченнями відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву, в частині того, що строк оплати поставленого товару розпочався після реєстрації податкових накладних в ЄРПН 18.05.2020 та 09.06.2020, з підстав нижче наведених.

Відповідно до приписів п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відтак, за висновками суду позивачем складено та надані податкові накладні на реєстрацію в ЄРПН у строки обумовлені Податковим кодексом України, а саме 18.05.2020 та 09.06.2020, про що свідчать долучені позивачем до позовної заяви квитанції та наданий відповідачем Витяг з ЄРПН, що долучений до відзиву на позовну заяву.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями відповідача, що викладені у запереченні, які до того ж суперечать раніше викладеній позиції відповідача у відзиві.

Так, у своїх запереченнях відповідач вказує на те, що датами від яких, на його думку, слід відраховувати обумовлений п. 2.2. Договору строк оплати товару є дати проходження вхідного контролю товару 19.05.2020 та 11.06.2020 на підприємстві відповідача (в підтвердження чого долучено до заперечень ярлики вхідного контролю з календарними штемпелями), як те передбачено п. 5.1. Договору, а отже строк обумовлений п. 2.2. Договору починає свій перебіг з 20.05.2020 та 12.06.2020 відповідно.

Оскільки, з поданих раніше відповідачем документів вбачається, що відповідачу було відомо про реєстрацію податкових накладних 18.05.2020 та 09.06.2020 та оскільки чинним законодавством визначено лише строк для реєстрації податкової накладної, який позивачем не порушено, а строку надання такої податкової накладної контрагенту не визначено та договором сторони такий строк не погодили, строк обумовлений сторонами в п. 2.2. Договору починає свій перебіг з наступного дня після дня реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Тобто, обов`язок з оплати товару для відповідача настає у випадку не лише самого факту його поставки, як помилково зазначив позивач, а й з моменту реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, враховуючи, що строк оплати вартості поставленого товару настав, факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем у заявах по суті справи, та доказів невиконання взятих на себе зобов`язань не з вини відповідача останнім до суду не подано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 171 004, 80 грн.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути в тому числі інфляційні втрати за невиконане грошове зобов`язання за період вересень 2020 року у розмірі 855, 02 грн, а також 3 % річних у розмірі 1 649, 74 грн.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність про порушення грошових зобов`язань" господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Зі змісту заперечення поданого відповідачем вбачається, що ним проведено контррозрахунок 3 % річних з корегуванням початку боргового періоду з 24.07.2020 та 15.08.2020.

Разом з тим, на переконання суду проведені сторонами розрахунки є помилковими в частині початку боргових періодів.

Відтак, як встановлено судом вище, обов`язок зі сплати вартості поставленого товару протягом 45 робочих днів розпочинається з моменту реєстрації податкових накладних в ЄРПН (п. 2.2. Договору) (тобто з 18.05.2020 та 09.06.2020). Отже, за висновками суду відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання зі сплати вартості товару за видатковою накладною №154 від 07.05.2020 (що зареєстрована в ЄРПН 18.05.2020) у розмірі 163 896, 00 грн з 23.07.2020, а за видатковою накладною №175 від 22.05.2020 (що зареєстрована в ЄРПН 09.06.2020) у розмірі 7 108, 80 грн з 13.08.2020.

Відтак, суд провівши власний розрахунок 3 % річних за допомогою ІПС Ліга:Закон встановив, що з відповідача підлягає стягненню сума 3 % річних у розмірі 1543, 62 грн.

При цьому, оскільки позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості за вересень 2020 року у розмірі 855, 02 грн, суд перевіривши правильність її нарахування, дійшов висновку, що вказана сума є обґрунтованою, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню

Відповідно до приписів ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пункту 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У відповідності до ч.9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. За таких обставин та з огляду на те, що саме дії відповідача стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, судові витрати в частині сплаченого судового збору покладається на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СІОПЛАСТ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код:24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІОПЛАСТ" (вул. Михайла Величка, буд. 7, Н/П 70, Білогородка, Києво-Святошинський район, Київська область, 08140, ідентифікаційний код: 35848260) 171 004 (сто сімдесят одна тисяча чотири) грн 80 коп. - основного боргу, 1 543 (одна тисяча п`ятсот сорок три) грн 62 коп., 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) грн 02 коп. - інфляційних втрат, а також 2 602 (дві тисячі шістсот дві) грн 66 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення 106, 12 грн 3 % річних - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких