УХВАЛА

про забезпечення позову

м. Київ

25.03.2021Справа № 910/4314/21

За заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД"
прозабезпечення позову
у справі № 910/4314/21
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД"
до Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування наказу
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
не викликалися.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД" звернулися до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства юстиції України № 4188/5 від 02.12.2020 "Про задоволення скарги".

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що під час розгляду скарги Благодійного фонду Володимира Безим`янова від 09.07.2020 Міністерством порушено норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", положення Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, норми іншого законодавства України, в редакції, яка діяла на момент розгляду скарги, у зв`язку з чим прийнятий Наказ підлягає скасуванню.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/4314/21, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.04.2021.

24.03.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивачів надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії Наказу № 4188/5 "Про задоволення скарги", прийнятого 02.12.2020 Міністерством юстиції України, до моменту прийняття рішення по справі за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу;

- заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо записів про право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22, які були внесені до реєстру на підставі рішення від 30.06.2020 за № 52891861, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем, та рішень від 31.08.2020 за №№ 53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною, до часу прийняття рішення по суті спору за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 140 ГПК України, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

За наслідками дослідження вимог заяви про забезпечення позову, наведеного заявниками обґрунтування вимог та доданих ними до заяви доказів, судом не встановлено підстав, які б вказували на необхідність виклику заявників та/або витребування від них додаткових пояснень або додаткових доказів.

Також, з наведеного у заяві обґрунтування та доданих до неї доказів не вбачається, що наданих заявниками пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви.

Враховуючи наведене, заява розглядається за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 140 ГПК України.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

За приписами статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачами вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявники звертаються до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач (у даному випадку позивачі) їх захистити в межах одного цього судового провадження за його (їх) позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Оскільки у даному випадку ТОВ "Шаркон ЛТД" та ТОВ "Лабеан ЛТД" звернулися до суду з немайновими позовними вимогами, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

На обґрунтування вказаної заяви позивачі посилаються, зокрема, на те, що за відсутності у Державному реєстрі речових прав реєстраційних записів про право власності на майно позивачі не зможуть вчиняти щодо такого майна будь-яких дій, а тому по суті належним чином володіти та розпоряджатися цим майном і у повній мірі реалізовувати всі правомочності передбачені титулом права власності. У той же час, саме по собі звернення із позовом про скасування Наказу до суду ніяким чином не призводить до того, що Міністерство юстиції України зупиняє дію такого Наказу до вирішення справи по суті, оскільки Наказ є діючим до моменту доки суд не визнає його протиправним і не скасує та тільки після набрання рішенням суду законної сили.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства юстиції України № 4188/5 від 02.12.2020:

- скаргу Благодійного фонду Володимира Безим`яного від 09.07.2020 задоволено частково;

- скасовано рішення від 30.06.2020 № 52891861, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем;

- скасовано рішення від 31.08.2020 №№ 53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною;

- анульовано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Криворучку Віктору Петровичу;

- тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталії Володимирівні строком на 3 (три) місяці;

- у іншій частині вимог відмовлено;

- виконання пунктів 2-3 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству;

- виконання пунктів 4-5 наказу покладено на державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Дослідивши наведені заявниками обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що виконання оспорюваного наказу Міністерства юстиції України № 4188/5 від 02.12.2020 під час розгляду справи істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися з позовом до суду, виходячи з того, що предметом спору між сторонами є вимога про скасування оскаржуваного наказу.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошує Європейський суд з прав людини у рішенні "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, що відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Частина 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" містить перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Зокрема, такою підставою вказано: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії (п. 2 ч. 1 ст. 28).

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом досліджено, що позивачі належними та допустимими доказами обґрунтували причини звернення із заявою про забезпечення позову, а вказані заходи забезпечення позову мають наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

При цьому, в даному випадку заходи забезпечення позову є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими, і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому, у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №910/13709/19.

За таких обставин, враховуючи пов`язаність вищевказаного заходу забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивачів у разі задоволення позову та невжиття відповідного заходу забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД" про забезпечення позову, вжити заходи забезпечення позову, а саме:

- зупинити дію Наказу № 4188/5 "Про задоволення скарги", прийнятого 02.12.2020 Міністерством юстиції України, до моменту прийняття рішення по справі за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу;

- заборонити Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо записів про право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22, які були внесені до реєстру на підставі рішення від 30.06.2020 за № 52891861, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем, та рішень від 31.08.2020 за №№ 53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною, до часу прийняття рішення по суті спору за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу.

Тобто, суд дійшов висновку, що внаслідок виконання оскаржуваного Наказу відповідачем буде вчинено дії, які у свою чергу призведуть до видалення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів, із яких вбачається реєстрація за позивачами права власності на належне ним нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно з ч. 1 ст. 144 ГПК України ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Крім того, положеннями статті 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З приводу зустрічного забезпечення, суд зазначає, що застосування означених заходів у відповідності до ч. 1 ст. 141 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду для реалізації якого, у даному випадку, у господарського суду достатні підстави відсутні.

Крім того, суд зазначає, що відповідач чи інша зацікавлена особа не позбавлені права та можливості звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування заходів зустрічного забезпечення у відповідності до ст. 141 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 136-140, 144, 145, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД" про вжиття заходів до забезпечення позову задовольнити.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії Наказу № 4188/5 "Про задоволення скарги", прийнятого 02.12.2020 Міністерством юстиції України, до моменту прийняття рішення по справі № 910/4314/21 за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу;

- заборони Міністерству юстиції України вчиняти будь-які дії по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо записів про право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди ринку, розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, 22, які були внесені до реєстру на підставі рішення від 30.06.2020 за № 52891861, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком Віктором Петровичем, та рішень від 31.08.2020 за №№ 53826408, 53830614, 53830892, 53831097, прийнятих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іващенко Наталією Володимирівною, до часу прийняття рішення по суті спору у справі № 910/4314/21 за позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування зазначеного Наказу.

3. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 25.03.2021 р., підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 25.03.2024 року.

4. Стягувачами за даною ухвалою є:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Шаркон ЛТД" (03056, м. Київ, вул. Польова, 24-Д, офіс 325; );

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Лабеан ЛТД" (03056, м. Київ, вул. Польова, 24-Д, офіс 380, ).

5. Боржником за даною ухвалою є Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ).

6. Дана ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 253-259 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано - 25.03.2021

Суддя Ю.О.Підченко