РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.03.2021Справа № 910/17870/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про розірвання додаткової угоди

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Гайдамаченко В.Г. (адвокат);

від відповідача, Драчова М.С. (адвокат).

В судовому засіданні 09.03.2021 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 23.03.2021 року.

СУТЬ СПОРУ:

16 листопада 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Тиса-ДДК" (позивач) надійшла позовна заява б/н від 10.11.2020 року до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку розірвати додаткову угоду від 30 вересня 2015 року на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо-приймачі та люки каналізаційних колодязів до договору № 14206/5-08 від 19 серпня 2015 року на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднанні мережі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що додаткова угода від 30 вересня 2015 року на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо-приймачі та люки каналізаційних колодязів до договору № 14206/5-08 від 19 серпня 2015 року на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднанні мережі має бути розірвана у зв`язку з істотною зміною обставин.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи № 910/17870/20 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.12.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у відпустці, підготовче засідання у даній справі, призначене на 17.12.2020 року не відбулося, підготовче засідання призначено на 28.01.2021 року.

В підготовчому засіданні 28.01.2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву № 03 від 27.01.2021 року, в якому просив продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказаний відзив на позовну заяву не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 843 ухвалу Господарського суду міста від 19.11.2020 року у справі № 910/17870/19 вручено уповноваженому представнику відповідача - 25.11.2020 року.

Відтак, відзив на позовну заяву мав бути поданий відповідачем у строк до 10.12.2020 року (включно).

Таким чином, відзив на позовну заяву поданий до суду з порушення строку встановленого в ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Тоді як, клопотання про поновлення пропущеного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В підготовчому засіданні 28.01.2021 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 09.02.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/17870/20 до судового розгляду по суті на 25.02.2021 року.

В судовому засіданні 25.02.2021 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 09.03.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тиса-ДДК» (надалі - позивач, абонент) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», яке перейменовано у Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (надалі - відповідач, постачальник) укладено договір № 14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

30.09.2015 року було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів, відповідно до абз. 2 п. 1 якої, постачальник надає абоненту послуги з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від об`єкта Абонента за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 4-б, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190; згідно із змінами до цих Правил користування, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 27.03.2012 № 131; Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва від 12 жовтня 2011 року № 1879; Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України від 19 лютого 2002 року № 37 та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства абонента.

Вартість послуг розраховується постачальником щомісячно (в інших випадках на квартал або рік) в залежності від об`ємів відведених стічних вод та на підставі тарифів на послуги з водовідведення, встановлених уповноваженими органами згідно з чинним законодавством України, і величини рівня атмосферних опадів за даними Гідрометцентру України.

В п. 4 додаткової угоди від 30.09.2015 року визначено, що ця угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і є невід`ємною частиною договору.

13.12.2019 року позивач направив відповідачу лист № 206 від 13.12.2019 року про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року, у зв`язку із ненаданням послуг з приймання стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі (докази направлення містяться в матеріалах справи).

06.08.2020 року позивач направив відповідачу пропозицію про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року та припинення дії додаткової угоди з 01.10.2020 року (докази направлення містяться в матеріалах справи). З вказаною пропозицією позивач звернувся в порядку п. 7.1. договору, оскільки у додатковій угоді не визначено строк її дії. Разом з пропозицією було направлено проект угоди про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року.

Листом № 6607/8/8/02-20 від 02.09.2020 року відповідач відмовив у розірвані додаткової угоди від 30.09.2015 року, у зв`язку з відсутністю правових підстав для її розірвання, мотивуючи це тим, що положення п. 7.1. договору стосуються строку дії договору, а не додаткової угоди, тому підстави для розірвання додаткової угоди на підставі п. 7.1. договору суперечить договору та чинному законодавству. При цьому, у наведеному листі відповідач зазначив, що строк дії додаткової угоди відповідає строку дії основного договору.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається те, що відповідач ніколи не надавав та фактично не мав можливості надати позивачу послуги з приймання поверхневих стічних вод, що утворюються в наслідок опадів (дощ, сніг), які повинні потрапляти в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі (дощоприймачі), у зв`язку з відсутністю у відповідача на території підприємства позивача дощоприймачів, дощоприймальних колодязів, тощо, для відведення поверхневих стічних води, що утворюються внаслідок опадів, які начебто повинні були потрапляти в міську каналізацію. Позивач вказує, що відповідач ніколи не прокладав, не будував свої дощоприймачі для відведення поверхневих стічних вод, що утворюються внаслідок опадів на території ТОВ "Тиса-ДДК". На твердження позивача, додаткова угода від 30.09.2015 року має бути розірвана у зв`язку з істотною зміною обставин.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 902 Цивільного кодексу України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Як вже зазначалося судом вище, 19.08.2015 року між позивачем, як абонентом, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір № 14206/5-08 на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі.

30.09.2015 року було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору, відповідно до абз. 2 п. 1 якої, постачальник надає абоненту послуги з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від об`єкта Абонента за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 4-б, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, в порядку, передбаченому Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190; згідно із змінами до цих Правил користування, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 27.03.2012 № 131; Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації м. Києва від 12 жовтня 2011 року № 1879; Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України від 19 лютого 2002 року № 37 та даними гідрометеослужби і паспорту водного господарства абонента.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2019 року позивач направив відповідачу лист № 206 від 13.12.2019 року про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року, у зв`язку із ненаданням послуг з приймання стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі.

Судом встановлено, що позивач 11.08.1997 року за № 229-5 отримав від Державного комунального об`єднання по експлуатації автомобільних шляхів та споруд «Київміськгідрошляхміст» Технічні умови на підключення до мережі дощової каналізації та влаштування автопід`їзду на будівництво водовідводу з території забудови у вигляді закритої системи з підключенням до існуючої дощової каналізації по прийому поверхневих стічних вод та прокладається труба діаметром 1500 між Кільцевою дорогою до річки Нивка.

В 1998 році було отримано завдання на проектування будівництва на території підприємства в тому числі очисних споруд.

У Екологічному висновку № 06-12/1115 від 14.06.2000 року по проекту автосервісного обслуговування в с. П.П.Борщагівка Києво-Святошинського району, наданому ТОВ «Тиса-ДДК», зазначено зокрема, що дощові та талі стічні води першої очистки перед відведенням їх із території центу проходять очистку на очисних спорудах дощових вод, а дощові і талі стічні води другої очистки відводяться з території в мережу дощової каналізації. Очисні споруди дощових стічних вод складаються із двох секцій. В першій секції передбачено осідання завислих речовин нафтопродуктів. Касетні фільтри першої ступені загружаються гідрофобним сорбентом, а касетний фільтр другої ступені загружається вугільним сорбентом.

04.09.2003 року Державною технічною комісією було підписано Акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, в тому числі було повністю введено в дію очисні споруди.

За викладених вище обставин, позивач стверджує, що відповідач ніколи не надавав та фактично не мав можливості надати позивачу послуги з приймання поверхневих стічних вод, що утворюються внаслідок опадів (дощ, сніг), які повинні потрапляти в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі (дощоприймачі), у зв`язку з відсутністю у відповідача на території підприємства позивача дощоприймачів, дощоприймальних колодязів, тощо, для відведення поверхневих стічних води, що утворюються внаслідок опадів, які начебто повинні були потрапляти в міську каналізацію. Позивач вказує, що відповідач ніколи не прокладав, не будував свої дощоприймачі для відведення поверхневих стічних вод, що утворюються внаслідок опадів на території ТОВ "Тиса-ДДК".

Натомість, позивачем було побудовано та введено в дію власні очисні споруди, локальні (автономні) очисні споруди та пристрої, що призначені для очищення поверхневих стічних вод абонента перед їх скиданням в річку Нивка.

06.08.2020 року позивач направив відповідачу пропозицію про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року та припинення дії додаткової угоди з 01.10.2020 року. Разом з пропозицією було направлено проект угоди про розірвання додаткової угоди від 30.09.2015 року до договору № 14206/5-08 від 19.08.2015 року.

У листі № 6607/8/8/02-20 від 02.09.2020 року відповідач відмовив у розірвані додаткової угоди від 30.09.2015 року, у зв`язку з відсутністю правових підстав для її розірвання, мотивуючи це тим, що положення п. 7.1. договору стосуються строку дії договору, а не додаткової угоди, тому підстави для розірвання додаткової угоди на підставі п. 7.1. договору суперечить договору та чинному законодавству. При цьому, у наведеному листі відповідач зазначив, що строк дії додаткової угоди відповідає строку дії основного договору.

При вирішенні позову про розірвання правочину підлягають застосуванню загальні приписи зазначених статей Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

В ст. 188 Господарського кодексу України унормовано, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як передбачено ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.

З огляду на встановленні обставини, за відсутності доказів надання послуг з водовідведення додаткового об`єму стічних вод від об`єкта абонента за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 4-б, які потрапляють до комунальної каналізаційної мережі міста через зливоприймачі та люки каналізаційних колодязів в періоди дощів та сніготанення, прийняття їх замовником, а також наявність у позивача власних очисних споруд, що призначені для очищення поверхневих стічних вод), які повинні потрапляти в комунальну каналізацію м. Києва через зливоприймачі (дощоприймачі), суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання додаткової угоди від 30 вересня 2015 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі № 909/452/19, 02.11.2020 року у справі № 922/3548/19 та 18.11.2019 року у справі № 923/1121/17.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому позивач вказав, що поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 8700,00 грн.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач надав наступні докази:

- копію договору № 1/10 про надання правничої допомоги від 01.10.2020 року, укладений між ТОВ «Тиса-ДДК» та адвокатом Гайдамаченко В.Г.;

- копію додаткової угоди від 01.10.2020 року до договору № 1/10 про надання правничої допомоги;

- акт приймання-передачі наданих послуг (надання правничої допомоги) від 04.11.2020 року.

При цьому суд зауважує, що відсутність доказів фактичного понесення відповідних витрат також не може бути підставою для відмови у їх стягненні, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки висловлені у пункті 6.5. постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, а також у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 910/3437/19 та 17.08.2020 року у справі № 925/1067/19.

Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-ДДК» у даній справі здійснювалося адвокатом Гайдамаченко В.Г.

На підтвердження наявності у Гайдамаченко В.Г. статусу адвоката надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4646/10 від 27.10.2011 року, а також до матеріалів справи надано ордер серії КС № 138775 від 27.01.2021 року.

Відповідачем заяв про неспіврозмірність заявлених вимог або зменшення їх розміру, до суду подано не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи. Тому з огляду на повне задоволення позову та зважаючи на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку розподілу судових витрат між сторонами, відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8700,00 грн.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати додаткову угоду від 30 вересня 2015 року на водовідведення додаткового об`єму стічних вод, які потрапляють в комунальну каналізацію м. Києва через зливо-приймачі та люки каналізаційних колодязів до договору № 14206/5-08 від 19 серпня 2015 року на надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднанні мережі.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (ідентифікаційний код 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса-ДДК» (ідентифікаційний код 24085372, адреса: 08130, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. В.Кільцева, 4-Б) судовий збір - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні) та витрати на правничу допомогу - 8700,00 грн. (вісім тисяч сімсот гривень).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2021р.

Суддя О.В. Котков