СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р. Справа №922/3306/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Дучал Н.М., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест», м.Харків, (вх.№4Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року у справі №922/3306/20,

за позовом Приватного підприємства «Фірма «Інекс», м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест», м.Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року Приватне підприємство «Фірма «Інекс» (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» (відповідача), в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання охоронних послуг б/н від 15.04.2017 року в розмірі 141820,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем свої зобов`язань за договором б/н від 15.04.2017 року в частині оплати наданих послуг.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року у справі №922/3306/20 (суддя Буракова А.М., повний текст рішення складено 30.11.2020 року) провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» на користь Приватного підприємства Фірма Інекс 50000,00 грн. - закрито.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» на користь Приватного підприємства «Фірма «Інекс» заборгованість за договором про надання охоронних послуг б/н від 15.04.2017 року в розмірі 86820,00 грн. та 2052,30 грн. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року у справі №922/3306/20 скасувати та прийняти нове за наслідками апеляційного перегляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що 31.08.2020 року Приватним підприємством «Фірма «Інекс» була направлена на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» додаткова угода до договору б/н від 15.04.2017 року, в якій зазначено про розірвання договору охорони б/н від 15.04.2017 року з 01.09.2020 року. Зі змісту угоди випливає, що з моменту вступу її в дію сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями. Проте, у зв`язку з тим, що в додатковій угоді позивачем помилково визначено суму наданих охоронних послуг, вона не була підписана відповідачем. У подальшому сума наданих охоронних послуг була узгоджена сторонами в акті звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 року - 04.09.2020 року між Приватним підприємством «Фірма «Інекс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «С-Инвест». На даний час договір б/н від 15.04.2017 року припинено, послуги з охорони не надаються з 01.09.2020 року. Відповідачем здійснювались заходи щодо добровільного самостійного сплати позивачу вартості наданих охоронних послуг, а саме: платіжне доручення №505 від 05.10.2020 року на суму 5000,00 грн.; платіжне доручення №464 від 29.10.2020 року на суму 50000,00 грн.; платіжне доручення №668 від 26.11.2020 року на суму 10000,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості ТОВ «С-Инвест» перед ПП «Фірма «Інекс» становить 76820,00 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення зв`язку, копію ухвали суду від 25.01.2021 року отримано позивачем 29.01.2021 року та відповідачем 02.02.2021 року.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Згідно ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Так, 15.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» (замовник, відповідач у справі) та Приватним підприємством «Фірма «Інекс» (охоронне агентство, позивач у справі) було укладено договір про надання охоронних послуг б/н (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору охоронне агентство з 15.04.2018 року забезпечує збереження та цілісність майна, яке належить замовнику, будівель, іншого рухомого та нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: будівельний майданчик, вул. Батумська у місті Харкові з метою недопущення замахів на прийняте під охорону майно, припинення несанкціонованого замовником доступу до майна для збереження його фізичного стану та забезпечення здійснення замовником всіх належних йому повноважень відносно майна, а замовник зобов`язується своєчасно здійснювати оплату послуг охоронного агентства на умовах та в порядку, передбачених договором.

У подальшому зазначений договір змінено шляхом укладання додаткових угод до нього.

Згідно п. 2.2. договору в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року до договору, оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно до 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані охоронні послуги.

Відповідно до пункту 2.4. договору в редакції додаткової угоди від 01.03.2018 року до договору, оплата за охоронні послуги здійснюється замовником щомісячно, відповідно з наданими охоронним агентством рахунками на оплату послуг та актами виконаних робіт, які замовник повинен підписати протягом трьох робочих днів з моменту отримання.

Згідно позову позивач вказує, що відповідач починаючи з березня 2020 року не перерахував оплату за надані послуги з охорони в повному обсязі. 02.06.2020 року відповідачу було вручено претензію про погашення заборгованості у сумі 404100,00 грн. з проханням погасити її до 10.06.2020 року. Проте, ПП «Фірма «Інекс» продовжувало надавати відповідачу послуги з охорони, в результаті чого у відповідача перед позивачем утворювалась нова заборгованість. Отже, станом на 01.09.2020 року відповідач не здійснив оплату за надані охоронні послуги в сумі 141820,00 грн.

Позивач у підтвердження наявності заборгованості відповідача за договором у розмірі 141820,00 грн. посилається на підписані між сторонами та скріплені печатками підприємств акти наданих послуг, а саме: №60 від 31.03.2020 року на суму 31740,00 грн., №79 від 30.04.2020 року на суму 31740,00 грн., №100 від 31.05.2020 року на суму 31740,00 грн., №121 від 30.06.2020 року на суму 31740,00 грн., №142 від 31.07.2020 року на суму 31740,00 грн., №161 від 31.08.2020 року на суму 31740,00 грн.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У апеляційній скарзі, апелянт фактично не заперечує щодо заявлених позовних вимог і вказує, що сума наданих охоронних послуг була узгоджена

сторонами в акті звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 року - 04.09.2020 року

між Приватним підприємством «Фірма «Інекс» і Товариством з обмеженою

відповідальністю «С-Инвест» за договором б/н від 15.04.2017 року.

Матеріали справи свідчать, що з метою погашення заборгованості, до подання відповідного позову до суду, відповідачем було сплачено позивачу за договором 5000,00 грн. згідно платіжного доручення №505 від 05.10.2020 року.

Також, під час розгляду справи відповідачем було сплачено позивачу за договором 50000,00 грн. згідно платіжного доручення №464 від 29.10.2020 року.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 50000,00 грн. на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Вірним на думку суду апеляційної інстанції є висновок місцевого господарського суду про відмову в позові в частині стягнення 5000,00 грн., оскільки така сума була сплачена до подання позову, а отже позовні вимоги щодо стягнення такої суми є необґрунтованими.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за договором про надання охоронних послуг б/н від 15.04.2017 року становить 86820,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов`язання по сплаті за договором про надання охоронних послуг б/н від 15.04.2017 року з урахуванням складеного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 року - 04.09.2020 року. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 86820,00 грн. є обґрунтованими, підтвердженими і такими, що підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо посилань скаржника на платіжне доручення №668 від 26.11.2020 року на суму 10000,00 грн. у зв`язку з чим сума заборгованості ТОВ «С-Инвест» перед ПП «Фірма «Інекс» становить 76820,00 грн., колегія суддів зазначає, що відповідний документ не був предметом дослідження у суді першої інстанції і такі обставини не існували станом на момент розгляду справи у суді першої інстанції. Тобто, сплата боргу у сумі 10000,00 грн. проведена відповідачем вже після прийняття оскаржуваного рішення, і це не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення судом першої інстанції.

Натомість, надане скаржником платіжне доручення №668 від 26.11.2020 року на суму 10000,00 грн. з призначенням платежу «Сплата заборгованості станом на 01.09.2020р. за охоронні послуги на об`єкті по вул. Батумській, згідно дог. №б/н від 15.04.2017р., у т.ч. ПДВ 20% 1666,67 грн.» як на підтвердження відсутності заборгованості у даній справі, можуть бути пред`явлені до виконавчої служби у разі відкритті виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі і належного виконання умов договору про надання охоронних послуг б/н від 15.04.2017 року з урахуванням складеного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 року - 04.09.2020 року щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року у справі №922/3306/20 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С-Инвест» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.11.2020 року у справі №922/3306/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.М. Дучал

Суддя В.В. Россолов