РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1205/20
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Ноувен М.П.,

за участю секретаря судового засідання Одинець І.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи № 927/1205/20

за позовом: Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва,

вул. В.Дрозда, 11, м. Чернігів, 14007;

до відповідача: Виконавчого комітету Чернігівської міської ради,

вул. Магістрацька, 7, м. Чернігів, 14000;

про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 18.04.2019;

за участю представників:

від позивача: Водолагін С.М.,

від відповідача: Гаценко О. О.;

Позивач Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва, звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 18.04.2020.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 22.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.01.2021, встановлено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив.

У судовому засіданні 12.01.2021 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 26.01.2021.

У судовому засіданні 26.01.2021 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.02.2021.

У судовому засіданні 16.02.2021 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 16.03.2021.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції та розписками про дату та час судових засідань.

У судовому засіданні 16.03.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 240 ГПК України.

Позиції учасників справи. Заяви та клопотання сторін.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 18.04.2019, яким дозволено передачу житлового приміщення у гуртожитку по вул. Смрінова, 34 у власність громадян, прийнято відповідачем з перевищенням повноважень, визначених Законом України Про місцеве самоврядування.

06.01.2021 від відповідача надійшов відзив на позов № 353 від 31.12.2020, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечує на підставі наступного.

Так, відповідач зазначає, що гуртожиток за адресою м. Чернігів, вул. Смирнова, 34 належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова. Зазначена обставина, крім того, встановлена також рішенням Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2018 у справі № 927/559/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 та ухвалою Верховного Суду від 25.04.2019.

Зазначеним рішенням у справі № 927/559/18 встановлені обставини щодо позивача Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва. А саме: що Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва не була власником гуртожитку по вул. Смирнова, 34 в м. Чернігові, а лише балансоутримувачем державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації.

Відповідач зазначає, що у відзиві у справі № 927/559/18 корпорація «Чернігівоблагропромбуд» зазначала: «Восени 2004 року Відповідач 2 (корпорація Чернігівоблагропромбуд) з власної ініціативи, не доводячи до відома Позивача (Житлово-комунального підприємство Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва), звернувся до Відповідача 1 з проханням розглянути питання щодо можливості передачі житлового фонду, в тому числі спірного гуртожитку від приватної організації до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова».

Таким чином, сам Позивач констатує факт, що самостійно ініціював передачу гуртожитку по вул. Смрінова,34 в м. Чернігові у власність територіальної громади міста Чернігова.

Зазначені вище факти спростовують доводи Позивача, викладені в позовній заяві по даній справі, що він не відмовлявся від гуртожитку, а також той факт, що гуртожиток не перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Чернігова і не є держаним фондом.

Крім того, Відповідач наголошує на тому, що оскаржуване Позивачем рішення не створює для нього жодних правових наслідків, оскільки стосується розпорядження державним фондом територіальної громади м. Чернігова, ні власником, ні користувачем якого Позивач не є.

При цьому Відповідач зазначає, що надаючи дозвіл на приватизацію кімнати № 6 в гуртожитку по вул. Смірнова,34 в м. Чернігові виконавчий комітет Чернігівської міської ради діяв у відповідності до ЖК УРСР, Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових гуртожитків» і жодним чином прав Позивача не порушив.

Відзив на позов прийнято судом до розгляду. Справа розглядається з урахуванням поданого відзиву.

16.01.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив № 01/16/12-34-164 від 15.01.2021 відповідно до якої останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.

Так, позивач з приводу преюдиції зазначає, що преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому, з урахуванням предмету позову та суб`єктного складу осіб у справі № 927/559/18, посилання відповідача на ст. 75 ГПК України є хибним.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надав жодних належних та допустимих доказі того, що гуртожиток по вул. Смирнова, 34 в м. Чернігові перебуває у комунальній власності, а тому він не мав законного права надавати дозвіл на приватизацію кімнати № 6 в гуртожитку по вул. Смирнова, 34 в м. Чернігові.

Суд прийняв відповідь на відзив до розгляду. Справа розглядається з урахуванням поданої відповіді на відзив.

26.01.2021 від відповідача надійшли заперечення № 12 від 22.01.2021 на відповідь на відзив.

Відповідач у запереченні посилається на наступне.

Позивач ніколи не був власником спірного гуртожитку, жодного доказу на підтвердження його права власності не надано.

З приводу доводів позивача щодо відсутності актів приймання-передачі, що були затверджені рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006 № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», відповідач повідомляє, що на даний час вони відсутні у відповідача, скоріш за все через їх втрату Новозаводською районною радою у м. Чернігові, яка займалася їх складанням, однак це не свідчить про їх відсутність взагалі, і, зокрема, на момент прийняття рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради від 21.08.2006 № 213.

Крім того, як зазначає відповідач, акт приймання-передачі стосувався передачі гуртожитку по вул.Смирнова,34 не з власності позивача, а передача відбувалась державного житлового фонду з його балансу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Щодо доводів позивача щодо порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» при приватизації кім. 6 у Гуртожитку, відповідач зазначає, що вона ніколи не перебувала у його власності, а тому прийняте рішення не може порушувати його права.

Заперечення відповідача прийняті до розгляду судом та долучені до матеріалів справи.

Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про витребування у Виконавчого комітету Чернігівської міської ради належним чином завірені копії документів на підтвердження того, що гуртожиток № 34 по вул. Смирнова в місті Чернігові знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Чернігова та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету;

належним чином завірені копії документів на підставі яких приймалось рішення № 164 від 18.04.2019 в частині надання дозволу на передачу кімнати № 6 від 18.04.2019 в частині надання дозволу на передачу кімнати № 6 в будинку № 34 по вул. Смирнова в місті Чернігові загальною площею 23,5 кв.м у приватну власність.

Позивачем у відповіді на відзив заявлено клопотання про витребування у відповідача належним чином завірену копію рішення міськвиконкому № 255 від 10.04.1974 «Про впорядкування найменування окремих вулиць та нумерацій будинків у місті»;

копії документів, визначених частиною 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом № 396 від 16.12.2009 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, які були надані громадянином для приватизації і на підставі яких відповідач виніс оскаржуване рішення.

У судовому засіданні 26.01.2021 судом розглянуто дані клопотання та постановлено протокольну ухвалу про відхилення даних клопотань на підставі того, що надання доказів є правом відповідача доводити будь якими належними доказами свою позицію.

Крім того, суд протокольно постановив ухвалу про відхилення клопотання позивача про витребування у відповідача належним чином завіреної копії рішення міськвиконкому № 255 від 10.04.1974 року "Про впорядкування найменування окремих вулиць та нумерації будинків у місті" та копії документів визначених частиною 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян затвердженого наказом № 396 від 16.12.2009 року Міністерство з питань житлово-комунального господарства України визначено пакет документів, які були надані громадянином для приватизації і на підставі яких Відповідач виніс оскаржуване рішення посилаючись на те, що на даний момент відсутні підстави для з`ясування даних обставин.

10.02.2021 позивачем надано до суду клопотання № 02/16-12-34-164 від 10.02.2021 про долучення доказів (копії листа № 17-24/28 від 09.02.2021 відповідь на адвокатський запит, копії рішення міськвиконкому № 225 від 10.04.1974, копію додатку № 1 до рішення міськвиконкому № 225 від 10.04.1974) та заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів.

Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що дані документи отримані ним тільки 09.02.2021, а також тим, що дані документи необхідно долучити для з`ясування усіх необхідних обставин справи.

Суд, з урахуванням ст. 119 ГПК України, вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для заявлення клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Пропущений строк підлягає поновленню.

Клопотання про долучення документів підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив позивачем заявлено клопотання про зупинення провадження у справі № 927/1205/20 до прийняття остаточного рішення у справі № 927/1181/20.

Своє клопотання позивач обґрунтовує тим, що Господарським судом Чернігівської області відкрито провадження у справі № 927/1181/20 за позовом позивача до відповідача про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 213 від 21.08.2006.

Відповідач проти заявленого клопотання заперечив, посилаючись на те, що жодної об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення справи 927/1181/20 немає, оскільки навіть скасування рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006 № 213 не змінить того факту, що гуртожиток по вул. Смирнова, 34 в м. Чернігові є державним житловим фондом і позивач не є його власником і ніколи не був власником кімн.6.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, до набранням законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд у судовому засіданні 26.01.2021 протокольно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що у матеріалах даної справи достатньо доказів для вирішення даної справи по суті; обставини, на які посилається відповідач у клопотанні про зупинення провадження у даній справі не є достатніми для підстав зупинення.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Обставини справи встановлені судом. Оцінка аргументів та нормативно правове обґрунтування.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 18 квітня 2019 року дозволено передачу житлового приміщення 16,3 кв.м та загальною площею 23,5 кв.м у гуртожитку по АДРЕСА_1 у власність громадянина ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а частиною першою статті 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, що склалися, виходячи з тих відносин, які регулюють норми права, і такий спосіб має забезпечувати ефективний захист та відновлення порушеного права позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України(справа про охоронюваний законом інтерес), офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес» - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому господарський суд зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у позові.

Позивач зазначає, що виконавчий комітет безпідставно вчинив дії щодо розпорядження житловим приміщенням, порушив право Позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном, оскільки нежитлові за адресою приміщення у гуртожитку по вул. Смирнова, 34 належить позивачу на праві власності.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 08.11.2018 у справі за № 927/559/18 за позовом Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва до Чернігівської міської ради та Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, що набрало законної сили 04.03.2019, встановлено наступні обставини щодо особи, а саме Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва:

Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва зареєстрована 05.02.1998р., про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за № 1 003013.

Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва восени 2004 року з власної ініціативи звернулась до Чернігівської міської ради з проханням розглянути можливість передачі житлового фонду, до якого входить, зокрема і спірне нерухоме майно, у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова.

Рішенням тринадцятої сесії Чернігівської міської ради четвертого скликання від 28.09.2004р. «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду» надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, який повернутий до державної власності за рішенням суду, але перебуває на балансі господарських товариств, житлового фонду підприємств-банкрутів та житлового фонду спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду згідно з додатком.

Передачу здійснено відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002р. зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 30 березня 2004р. «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002р. (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання).

Відповідно до додатку до рішення органу місцевого самоврядування, до Переліку житлового фонду, який передається у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова, увійшов і гуртожиток (вул. Смирнова, 34), балансоутримувач - Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд».

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», за результатами розгляду матеріалів постійної комісії Новозаводської районної ради у місті Чернігові з питань приймання житлового фонду Новозаводського району щодо безоплатної передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлових будинків, затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема по вул. Смирнова, 34 (гуртожиток), які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд».

Отже, господарським судом у справі за №927/559/18 встановлено, що саме Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва звернулась до Чернігівської міської ради про передачу Гуртожитку по вул. Смирнова, 34 з балансу Позивача до комунальної власності територіальної громади з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.08.2006р. № 213 акта приймання - передачі гуртожитку, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Смирнова, 34, він належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова.

Частинами 2 та 6 ст. 55 Конституції передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однак, позивач не обґрунтував, у чому полягає порушення його прав, які саме його права порушено прийняттям спірного рішення виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.

Посилання Позивача на знаходження гуртожитку за адресою м.Чернігів, вул. Смирнова, 34 на балансі «ЖКП» корпорації «Чернігівоблагропромбуд» спростовано вищевикладеним і. разом з тим, не підтверджує права власності саме Позивача на спірні приміщення.

А посилання Позивача на відсутність підписаного акта приймання-передачі гуртожитку за адресою: м.Чернігів, вул. Смирнова, 34 між Позивачем та Чернігівською міською радою спростовується обставинами, встановленими у рішенні господарського суду у справі за №927/559/18.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини є обов`язковою для застосування судами України як джерела права.

Разом з тим, якщо певне рішення Європейського суду з прав людини застосовується в подальшому національними судами при розгляді інших спорів, то сам по собі результат вирішення справи Європейським судом з прав людини, окремі його висновки в конкретній справі, вирвані з контексту та відірвані від обставин справи, не повинні бути формальним приводом для аналогічного результату вирішення спору.

Так, у рішенні у справі "ЛЕраблієр А.С.Б.Л. проти Бельгії" (L'Erabliиre A.S.B.L. v. Belgium) від 24.02.2009, в якій екологічною організацією оскаржувалась відмова держави у перегляді дозволу на розширення сміттєвого полігону, Європейський суд дійшов висновку щодо можливості громадської організації здійснювати захист суспільних інтересів в судовому порядку відповідно до статті 6 Конвенції, у випадку, якщо мета такого захисту обмежується просторовими та часовими межами, виходячи з обставин даної справи і особливої природи оспорюваного заходу, з урахуванням статусу організації-заявника та його членів; відповідно, питання, порушене організацією-заявником, має достатній зв`язок з правом, на підставі якого він може стверджувати, що володіє ним як юридична особа, для того щоб стаття 6 Конвенції була прийнятною.

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що Позивач не довів належними та допустимими доказами порушення його права чи охоронюваного інтересу при прийнятті оспорюваного рішення Відповідачем.

З огляду на вищевикладене посилання та заперечення Позивача не підтверджені достатніми доказами та спростовані матеріалами справи.

Розподіл судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, судовий збір в сумі 2102 грн покладається на Позивача.

У позовній заяві позивачем наведено орієнтовний розрахунок судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, які складають 23 000 грн.

У підготовчому засіданні 26.01.2021 представник позивача зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані у встановлені ГПК України строки

З огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, з урахуванням положень ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 178, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, код 03089986 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради, код 04062015 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 164 від 18.04.2019 відмовити.

2. Судові витрати покласти на Позивача.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 24.03.2021 року.

Суддя М.П. Ноувен