РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.03.2021Справа № 910/782/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ" (61045, м. Харків, вул.Отакара Яроша, 18-Г)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ."Б")

про стягнення 164 050,92 грн.

Представники: без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" про стягнення 164 050,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені ним грошові кошти згідно рахунку №191 від 05.10.2020 у розмірі 24 432,48 грн, оскільки згідно документації виробника до комплектації ліфтів пасажирських електричних без машинного приміщення вантажопідйомністю 800 кг та 1000 кг на 7 зупинок, заводські номера №39120, №39121 входить пристрій контролю вантажу, який не був поставлений ТОВ "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ". Крім того, відповідно до п. 3.3.1. договору поставки №72 від 24.05.2019 у зв`язку зі зміною курсу гривні до євро, відповідач повинен був повернути позивачу вартість товару після перерахунку у розмірі 165 094,08 грн, про що зазначається в додатковій угоді №2 від 30.09.2019. За доводами позивача, відповідач всупереч умовам вищевказаної додаткової угоди здійснив лише часткове повернення грошових коштів у розмірі 89 528,21 грн, а тому за останнім обліковується заборгованість перед позивачем у розмірі 75 565,87 грн. Враховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 164 050,92 грн, з яких: 25 724,20 грн - компенсація за придбані прилади згідно рахунку №191 від 05.10.2020 (з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій); 138 326 грн - заборгованість по курсовій різниці (з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/782/20 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.02.2021 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо позовних вимог в частині компенсації за поставлений товар, оскільки з моменту переходу права власності на майно, що мало місце 02.10.2019, відповідно до умов договору та положень закону, саме на позивача покладається обов`язок збереження майна. Звернення до суду більше як через один рік із вимогою про компенсацію за отримане але не збережене майно, за доводами відповідача, є необґрунтованим. У відзиві на позовну заяву відповідач визнає лише заборгованість по курсовій різниці у розмірі 75 565,87 грн, в іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

24 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ" (надалі- позивач, покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" (надалі-відповідач, продавець) був укладений договір поставки за №72 (надалі - договір), згідно з п.1.1 якого продавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, передати у власність покупця ліфти пасажирські, а саме:

- ліфт пасажирський електричний без машинного приміщення безредуктивний вантажопідйомністю 800 кг на 7 зупинок в комплекті у кількості 1 шт., вартістю 822 585,00 грн;

- ліфт пасажирський електричний без машинного приміщення безредуктивний вантажопідйомністю 1 000 кг, на 7 зупинок в комплекті у кількості 1 шт., вартістю 986 823,00 грн (надалі- товар), виготовлений фірмою «Ізамет» (Республіка Болгарія), згідно з Технічним завданням на товар, визначеного у п. 1.2. договору, а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, оплатити та прийняти товар.

Загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, складає 1 809 408,0 грн. (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору вартість товару згідно п. 3.1. договору не є остаточною і буде змінена згідно Додаткової угоди, яка складається до моменту передачі товару, зокрема, при зміні курсу гривні до євро на момент придбання валюти банком продавця на другий банківський день після отримання коштів згідно з п. 3.2.1. та п. 3.2.2. договору (п. 3.3.1. договору).

Так, додатковою угодою № 2 до договору сторони виклали п. 1.1. та 3.1. договору в новій редакцій, відповідно до якої загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, склала 1 672 213,92 грн.

Пунктом 2.8. договору сторони передбачили, що право власності на товар переходить від продавця до покупця при його розвантаженні з транспортного засобу силами та засобами покупця та його передача покупцю за видатковою накладною.

Договір вступає в силу з дня його підписання сторонами та додатків до нього і діє до повного виконання взятих на себе зобов`язань (п. 2.1. договору).

На виконання умов договору відповідачем було передано, а ТОВ «НВО «ФАГОТ» прийнято у власність ліфти пасажирські електричні без машинного приміщення вантажопідйомністю 800 кг та 1000 кг на 7 зупинок з заводськими номерами №39120 та №39121, про що свідчить підписана між сторонами видаткова накладна №39 від 02.10.2019.

Оплата за вищевказані ліфти була здійснена позивачем в порядку визначеному п. 3 договору.

17 березня 2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію вих.. №14 від 16.03.2020, у якій просив останнього здійснити поставку відсутніх комплектуючих, а саме: табло індексації у кількості 14 штук, вантажний взвіс у кількості 1 шт., та сплатити курсову різницю у розмірі 165 094,08 грн.

У відповідь на вищевказану претензію відповідач листом вих.. №272 від 30.03.2020 повідомив, що завод-виробник «Ізамет» (Болгарія) підтвердив факт відсутності в комплекті постави дисплеїв в кількості 14 штук і зобов`язується їх допоставити з першою поставкою, яка буде в квітні поточного року.

Щодо пристрою контролю вантажу, то останній знаходився в ящику №10 ліфта зав. №39121 в кількості 2-х штук, про що свідчить запис в пакувальному листі №2 від 25.09.2019 переданому разом з обладнанням.

У вищевказаному листі відповідач також повідомив, що заборгованість по курсовій різниці буде погашеним ним в декілька етапів, оскільки на даний час у підприємства виникли тимчасові фінансові труднощі.

Платіжним дорученням №53 від 31.03.2020 відповідачем було повернено кошти у зв`язку зі зміною вартості товару (курсової різниці) за договором лише у розмірі 49 528,21 грн.

20 серпня 2020 року позивач знову звернувся до відповідача з претензією вих. №61 від 14.08.2020, у якій просив останнього сплатити заборгованість по курсовій різниці у розмірі 115 565,87 грн, однак, дана вимога була задоволена 28.08.2020 лише частково на суму 40 000,00 грн.

За доводами позивача, під час перемовин між сторонами, 09.10.2020 ТОВ «НВО «ФАГОТ» був оплачений виставлений відповідачем рахунок №191 від 05.10.2020 на загальну суму 24 432,18 грн щодо поставки:

- натяжного пристрою обмежувача швидкості в приямку до ліфта зав. №39120-1 шт.;

- каната обмежувача швидкості 6 мм (L=28500 мм) до ліфта зав. №39120 - 1 шт.;

- блоку безперебійного живлення (UPS 600 VA) до ліфтів зав. №39120, 39121 - 2 шт.;

- пристрою контролю вантажу до ліфта зав. №39121 - 1 шт.

30 жовтня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" було поставлено в повному обсязі товар згідно сплаченого рахунку №191 від 05.10.2020.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає про те, що поставлені 30.10.2020 товари не підлягали оплаті з боку ТОВ «НВО «ФАГОТ», оскільки були придбані внаслідок довгого запуску ліфтів та недопоставки приладу, що сталось з вини відповідача. Таким чином, позивач просить суд стягнути 25 724,20 грн компенсації за придбані прилади згідно рахунку №191 від 05.10.2020 з урахуванням штрафних санкцій та 138 326,72 грн заборгованості по курсовій різниці з урахуванням штрафних санкцій.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, замовлене та оплачене позивачем ліфтове обладнання поставлялось одним транспортним засобом болгарського перевізника з заводу виробника «Ізамет 2000» (Болгарія, м. Софія) на будівельний майданчик Покупця ТОВ «НВО «Фагот» м. Харків, вул. Отакара Яроша 18, без перевантаження, відповідно до умов DDPIncoterms 2010 за міжнародною транспортною накладною CMR№ 408150/2019/023360.

В розділі 5 МТН наявне посилення на пакувальні листи (№1 ліфта зав. № 39120 та № 2 ліфта зав. №39121), надані виробником обладнання «Ізамет 2000».

З матеріалів справи вбачається, що після здійснення поставки товару, сторони підписали видаткову накладну №39 від 02.10.2019 року.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в повному обсязі були виконані зобов`язання за договором щодо поставки продукції, яка в свою чергу була прийнята позивачем без жодних зауважень та заперечень.

Разом з тим, судом встановлено, що на звернення позивача з претензією вих.. №14 від 16.03.2020, відповідачем було здійснено 28.04.2020 допоставку дисплеїв в кількості 14 штук, що виявились відсутніми при поставці ліфтів 02.10.2019.

В частині допоставки пристрою контролю вантажу у кількості 1 шт. позивачу було відмовленого, оскільки останній у кількості 2 шт. знаходився в ящику №10 ліфта зав. №39121, про що свідчить запис в пакувальному листі №2 від 25.09.2019 переданому разом з обладнанням, а також підтверджується наявним у матеріалах справи листом Заводу-виробника «Ізамет» (Болгарія) вих.. №253 від 02.10.2020.

Поряд з наведеним, судом встановлено, що монтаж та пуско-налагоджувальні роботи ліфтового обладнання були проведені 22.01.2020, про що свідчить складний між позивачем та ТОВ «Ліфт-Маркет» Акт надання послуг №45 від 22.01.2020.

Відповідно до п. 5.2. договору гарантійний період товару складає 24 місяці від дати пуску в експлуатацію, але не більше 30 місяців від дати виготовлення при умові технічного обслуговування товару в гарантійний період представником продавця.

При виявлені дефекту викликається представник продавця, який зобов`язаний прибути протягом 7-ми днів та сумісно з представником покупця скласти Акт про характер дефекту (п. 5.3. договору).

Згідно з п. 5.5. договору гарантія не розповсюджується на деталі та вузли, пошкодження яких виникло в результаті неправильного зберігання, монтажу та експлуатації, що передбачено експлуатаційною документацією, а також інші пошкодження, які не пов`язані з неякісними виробничими, або технологічними процесами.

Судом встановлено, що в жовтні 2020 року, на замовлення позивача, відповідачем було поставлено натяжний пристрій обмежувача швидкості в приямку до ліфта зав. №39120-1 шт., канат обмежувача швидкості 6 мм (L=28500 мм) до ліфта зав. №39120 - 1 шт., блок безперебійного живлення (UPS 600 VA) до ліфтів зав. №39120, 39121 - 2 шт. та пристрій контролю вантажу до ліфта зав. №39121 - 1 шт. на загальну суму 24 432,48 грн, що були оплачені позивачем згідно рахунку №191 від 05.10.2020.

З долученої до матеріалів електронної переписки між сторонами вбачається, що відповідач запросив у позивача інформацію про причини, які спричинили необхідність у придбанні вищевказаних деталей.

У відповідь на лист відповідача було повідомлено, що однією з причин відсутності даних деталей могла бути недопоставка комплектуючих згідно договору поставки №72 від 24.05.2020 чи крадіжка монтажниками ТОВ «Ліфт-Маркет», з якими був укладений договір на монтаж ліфтів.

Умовами п. 5.6. договору було передбачено, що відповідач не несе відповідальності за пошкодження товару в результаті його неправильного зберігання, монтажу та експлуатації.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що ТОВ «НВО «Фагот» не повинно було сплачувати за вищевказані деталі згідно рахунку №191 від 05.10.2020, оскільки такі деталі були зіпсовані внаслідок довготривалого запуску ліфтів та недопоставлених приладів.

Судом встановлено, що згідно листа Заводу-виробника «Ізамет» (Болгарія) вих.. №253 від 02.10.2020 придбані ТОВ «НВО «Фагот» ліфти були укомплектовані вищевказаними частинами, про що міститься запис в пакувальних листах №1 та №2 від 25.09.2019, ящик №10, та відправлені в складі ліфтів 25.09.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ст. 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник.

Отже, з моменту переходу права власності на майно, що мало місце 02.10.2019, саме на позивача відповідно до умов договору та вищевказаних положень ЦК України покладався обов`язок щодо збереження майна.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, суд на підставі наявних у матеріалах справи доказах та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги щодо компенсації 25 724,20 грн за придбані прилади згідно рахунку №191 від 05.10.2020 з урахуванням штрафних санкцій недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості по курсовій різниці у розмірі 75 565,87 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до додаткової угоди №2 до договору сторони виклали п. 1.1. та 3.1. договору в новій редакцій, відповідно до якої загальна вартість товару, що поставляється за договором поставки №72 від 24.05.2020, склала 1 672 213,92 грн.

З наявного у матеріалах справи листа вих. №235 від 30.09.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" вбачається, що останнє визначило суму коштів у розмірі 165 094,08 грн, яка підлягає поверненню покупцю у зв`язку зі зміною курсу гривні до євро відповідно до пункту 3.3.1 договору.

Згідно платіжних доручень від 31.03.2020 та від 28.08.2020 відповідачем було повернено на користь позивача грошові кошти лише у розмірі 89 258,21 грн, інша частина заборгованості по курсовій різниці, станом на момент розгляду спору, залишена відповідачем без оплати.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, відповідач у поданому відзиві визнав позовні вимоги щодо заборгованості по курсовій різниці у розмірі 75 565,87 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем в повному обсязі заборгованості по курсовій різниці, а факт існування останньої перед позивачем за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем визнаний, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 75 565,87 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення грошових коштів по курсовій різниці позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 354,85 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 392,96 грн, нараховані за період з 30.10.2019 по 13.01.2021.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що ні умовами договору ні додатковою угодою сторони не встановили строків щодо повернення коштів при зміні курсової різниці.

Відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з метою сплати курсової різниці позивач звертався до відповідача з претензією вих.. №14 від 16.03.2020, яка була направлена на адресу відповідача 17.03.2020, про що свідчить опис вкладення у цінний лист від 17.03.2020 та накладна №207 від 17.03.2020.

Відповідно до строків, встановлених Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, які затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28.01.2014 за № 173/24950, нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Отже, граничний строк пересилання цінного листа з описом вкладення, без урахування вихідних днів об`єкту поштового зв`язку, складає 5 днів (Д+3+1).

Відповідно до Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, нормативний строк пересилання поштових відправлень (крім простих листів та поштових карток) - час, установлений для пересилання поштових відправлень від об`єкта поштового зв`язку місця приймання до об`єкта поштового зв`язку місця вручення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день (п. 2 розділу ІІ Нормативів).

За перерахунком суду, зважаючи встановлений нормативний строк пересилання рекомендованого поштового відправлення між обласними центрами України, без урахування вихідних днів об`єкту поштового зв`язку (Д+3+1), надісланий позивачем 17.03.2020 року цінний лист повинен був дійти до відповідача не пізніше 22.03.2020 року.

Отже, з урахуванням положень частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач повинен був сплатити грошові кошти, які підлягали поверненню у зв`язку зі зміною курсової різниці, протягом 7 календарних дні з дати отримання претензії Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ", тобто, у строк до 29.03.2020.

Таким чином, прострочення виконання грошового зобов`язання щодо сплати курсової різниці відбулось з 30.03.2020.

З огляду на вищенаведене, суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, встановив, що з відповідача на корить позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 3406,20 грн та 3% річних у розмірі 2 291,54 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Що стосується нарахованих позивачем штрафних санкцій у розмірі 28 288,84 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідальність сторін визначена у розділі 7 договору поставки, проте, умовами останнього не встановлена відповідальність відповідача у разі несвоєчасного виконання грошового зобов`язання щодо сплати курсової різниці у вигляді неустойки (порядок її сплати та розмір).

Посилання позивача у своїй позовній заяві на п. 7.2. договору не приймається у даному випадку судом до уваги, оскільки за умовами вищевказаного положення договору відповідальність у вигляді сплати неустойки застосовується до відповідача виключно у разі прострочення останнім терміну поставки товару.

Таким чином, оскільки в договорі поставки не було визначено відповідальність відповідача у разі несвоєчасної сплати курсової різниці позивачу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій у розмірі 28 288,84 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ".

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЗАМЕТ-УКРАЇНА-КОМПЛЕКТ" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літ."Б", ідентифікаційний код 34695473) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "ФАГОТ" (61045, м. Харків, вул.Отакара Яроша, 18-Г, ідентифікаційний код 35585951) заборгованість по сплаті курсової різниці у розмірі 75 565 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 3406 (три тисячі чотириста шість) грн 20 коп., 3% річних у розмірі 2 291 (дві тисячі двісті дев`яносто одна) грн 54 коп. та судовий збір у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн 95 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.03.2021

Суддя Л. Г. Пукшин