ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4603/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Антонік С.Г. (доповідач),
суддів: Іванов О.Г., Дармін М.О.
секретар судового засідання: Мацекос І.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Глоба Руслана Петровича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2020, ухвалене суддею Петренко Н.Е., повний текст якого підписаний 21.12.2020, у справі №904/4603/20

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро
до Фізичної особи-підприємця Глоба Руслана Петровича, м. Кривий Ріг
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_1 , м. Кривий Ріг

про стягнення неустойки в сумі 101 224,46 грн. та виселення з нерухомого майна, що належить до державної власності

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Глоба Руслана Петровича, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Військова частина НОМЕР_1 , про стягнення неустойки в сумі 101 224,46 грн. та виселення з нерухомого майна, що належить до державної власності.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Глоби Руслана Петровича на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській Запорізькій та Кіровоградській областях до Державного бюджету України, заборгованість з неустойку у сумі 80 979,57 грн.; виселено фізичну особу - підприємця Глобу Руслана Петровича з нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме нежитлових вбудованих приміщень площею 38,05 кв.м та площею 200,8кв.м, загальною площею 238,85 кв.м, яке розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. І. Сірка, буд. 80, на першому поверсі одноповерхової будівлі, що перебуває на балансі 1936 загону механізації 26 об`єднаного загону Державної спеціалізованої служби транспорту. В решті позову відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині виселення, господарський суд виходив з того, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 29.11.2019 №12/02-170-ПО дію договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД укладеного з відповідачем було припинено з 24.11.2019, між тим, відповідачем не надано до Регіонального відділення акт приймання-передачі орендованого майна по договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД.
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення неустойки, господарський суд вказав про те, що при розрахунку неустойки за договором оренди №12/02-5093-ОД було безпідставно включено податок на додану вартість.
Не погодившись з рішенням суду фізична особа-підприємець Глоба Р.П. звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.
Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
- клопотання про відкладення розгляду справи, подане представником відповідача, було судом відхилене, у зв`язку з чим справа була розглянута без з`ясування всіх обставин, без належного дослідження поданих відповідачем доказів на підтвердження своєї правової позиції;
- відповідно до абзацу 2 п.10.1 договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після припинення дії договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації, наданої органами державного пожежного нагляду, договір, за заявою орендаря, щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п.5.19, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у договорі. Водночас, орендар листом від 29.08.2019 звернувся до позивача з проханням продовжити термін дії договору на новий строк, додавши до цього листа документи щодо виконання умов договору оренди, як це передбачено п. 5.19 договору;
- строк дії договору збігав 23.1.2019, проте наказом Регіонального відділення від 29.11.2019 №12/02-170-ПО дію договору оренди було припинено з 24.11.2019, тобто регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях були порушені строки на продовження терміну дії договору та, фактично, усунуто орендаря від здійснення його права оренди;
- листом від 28.10.2019 №518/10/1061 Міністерство оборони України повідомило Регіональне відділення про свій намір використовувати спірне майно для власних потреб, у зв`язку з чим згода на пролонгацію спірного договору оренди не надається, проте відповідачу така інформація з боку позивача не надавалася.
Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.01.2021 року відкрите апеляційне провадження у справі №904/4603/20 та ухвалено розгляд апеляційної скарги провести у судовому засіданні з викликом сторін.
Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 24.01.2013р. між Регіональним відділення Фонду держмайна України у Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та ФОП Глоба Руслан Петрович укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-5093-ОД, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно - нежитлові вбудовані приміщення (площею 38,05 кв.м, реєстраційний номер 33179027.1.ТШЛЛД458 та площею 200,8 кв.м. реєстраційний номер 33179027.1.1.ТШЛЛДВ459) (далі - Майно) загальна площа 238,85 кв.м., розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Івана Сірка, 80 на першому поверсі одноповерхової будівлі, що перебуває на балансі 1936 загону механізації 26 об`єднаного закону Держаної спеціалізованої служби транспорту (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 23.08.2012 і становить за незалежною оцінкою 131 021,00грн.
Майно передається в оренду з метою розміщення майстерні, що здійснює технічне обслуговування автомобілів (шиномантаж) площею 38,5 кв.м., іншого використання (автомийка) площею 150,8 кв.м., розміщення буфету у військовій частині, що не здійснює продаж алкоголю та підакцизної групи товарів площею 50,0 кв.м. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (п. 1.2 Договору).
Згідно з п. 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування державним Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі Майна.
Відповідно до п. 2.2. Договору, передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це Майно. Власником орендованого Майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Пунктами 3.1., 3.3. Договору визначено, що Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - жовтень 2012 р. 1447,78 грн. Орендна плата за перший місяць оренди січень 2013 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за листопад, грудень 2012 року, січень 2013 року.
Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом користування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні:
- 50 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 723,89грн.;
- 50 % балансоутримувача у розмірі 723,89 грн.
щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду за якій здійснюється платіж (п. 3.6 Договору).
Згідно з п.3.8 Договору, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
Відповідно до п.3.11. Договору, у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (п.3.11 Договору).
Пунктом 5.5 Договору встановлено, що орендар зобов`язаний у разі припинення або розірвання Договору повернути Балансоутримувачу орендоване Майно за актом приймання - передачі у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати /повної або часткової/ орендованого Майна з вини Орендаря.
Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі, один примірник якого надається Орендарем Орендодавцю у триденний термін з дати його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на Орендаря.
У разі ненадання у триденний строк з дати підписання акту приймання-передачі Орендодавці, зобов`язання Орендаря по поверненню орендованого державного майна вважаються не виконаними, а Орендар зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування державним майном за час прострочення.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинним законодавством України (п. 9.1 Договору).
Відповідно до п. 5.19 Договору, орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов`язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати Орендодавцю та Балансоутримувачу про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.).
Пунктом 7.4. Договору передбачено, що Орендодавець зобов`язаний письмово повідомити Орендаря та Балансоутримувача не пізніше, ніж за 30 діб про свій намір щодо завершення, припинення або розірвання договору оренди.
Згідно з п.10.1 Договору, що Договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 24.01.2013 по 23.12.2015 включно.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, повній оплаті за Договором і при наданні інформації щодо виконання умов Договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органами державного пожежного нагляду, Договір, за заявою Орендаря, щодо продовження терміну дії, наданою відповідно до п.5.19, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі.
Додатковими угодами від 11.04.2016р. та від 21.03.2017р. сторони продовжили дію договору відповідно з 24.12.2015р. по 23.12.2016р. та з 24.12.2016р. по 23.11.2016р., а також абз.2 п.10.1. зазначили абз.3 та виклали в наступній редакції: «У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід?ємною частиною Договору при обов?язковій наявності згоди Балансоутримувача та дозволу органу. уповноваженого управляти об?єктом оренди».
За Актом приймання-передачі від 24.01.2013р. позивач передав, а відповідач прийняв орендоване нерухоме майно.
Регіональне відділення звернулось до Орендаря та Балансоутримувача з листом від 05.08.2019 №18-02-04713, в якому інформувало, що термін дії договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД спливає 23.11.2019, а відповідно до п.10.9. чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку на який його було укладено.
Регіональне відділення повідомило Орендаря, що у разі його наміру продовжити дію договору оренди на новий строк, необхідно надати до Регіонального відділення про це заяву. Також, Регіональне відділення інформувало Орендаря, що станом на 02.08.2019 ним не виконуються умови договору оренди в частині страхування орендованого майна, а відповідно до умов вищевказаного договору, він може бути продовжений тільки при наявності виконання всіх передбачених ним умов. Додаткова зазначило, що якщо на момент закінчення терміну дії договору оренди органом управління державним майном не буде надано погодження щодо продовження терміну дії договору. договір буде припинений.
Також в листі зазначено, що у разі відмови орендаря від виконання вищезазначених умов, вважати цей лист заявою про припинення договору оренди (а.с.100).
Орендар, листом від 29.08.2019 вих. №б/н звернувся до Регіонального відділення, який надійшов до останнього 10.09.2019, з проханням продовжити термін дії договору на новий строк.
Серед документів, які надані до листа, відсутні документи на підтвердження виконання умов договору, передбачені п.5.19 Договору, в тому числі і щодо страхування орендованого майна (арк. справи 30).
У місячний термін після припинення дії Договору відповідачем (Орендарем) також не було надано до Регіонального відділення заяви про продовження терміну дії договору, яка б відповідала п.5.19. Договору.
Позивач листом від 02.10.2019 №07-02-05824 звернувся до органу уповноваженого управляти вищевказаним державним майном - Міністерства оборони України, в якому просив повідомити Регіональне відділення чи має останній намір використовувати державне майно для власних потреб, а у разі відсутності такого наміру - надати погодження на продовження договірних відносин з ФОП Глобою Р.П. (арк. справи 102).
Листом від 28.10.2019 №518/10/1061 Міністерство оборони України повідомило Регіональне відділення про свій намір використовувати спірне майно для власних потреб, у зв`язку з чим згода на пролонгацію договору оренди від 24.01.2013 №1202-5093-ОД не надається. (арк. справи 103).
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 29.11.2019 №12/02-170-ПО дію договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД укладеного з відповідачем було припинено з 24.11.2019.
Відповідач не надав до Регіонального відділення акт приймання-передачі орендованого майна по договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення неустойки в сумі 101 224,46 грн. та виселення з нерухомого майна, що належить до державної власності.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», термін договору оренди визначається за погодженням сторін.
Відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено поновлення договору найму на той самий строк без укладення нового договору за умов, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, якщо відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.
Крім того, частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» установлено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (частина 2 статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).
Таким чином, для продовження дії договору оренди на підставі частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування орендованим майном; відсутнє письмове повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.
І навпаки, якщо на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.
Аналогічні висновки викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 910/5410/19, Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 920/960/18.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.
В даному випадку договір оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД припинено з 24.11.2019 згідно з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 29.11.2019 №12/02-170-ПО.
Відповідач ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення місцевого суду не надав докази складення акту приймання-передачі орендованого майна за договору оренди від 24.01.2013 №12/02-5093-ОД та передачі цього майна позивачу.
Отже, висновок господарського суду про наявність підстав для виселення відповідача з нерухомого майна, що належить до державної власності є законним та обгрунтованим, а тому господарський суд правильно задовольнив позовні вимоги в цій частині.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення умов договору в частині повернення орендованого майна, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Отже, неустойка, право на стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Вказана неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).
Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України, закон визначає можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди.
Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.
Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Згідно з частинами першою, другою статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яку позивач визначив як підставу вимог про стягнення неустойки, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 цього Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої наведеною нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку.
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.08.2019 у справі №910/13695/18.
Як встановлено вище, спірний договір оренди державного майна припинив свою дію з 24.11.2019 року, між тим, відповідач не дотримався умов п. 5.5 вищенаведеного договору та в триденний строк орендоване майно позивачу не повернув.
У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не повернув позивачу орендоване майно за відсутності будь-яких правових підстав для продовження володіння та користуванням вказаним майном, апеляційний суд вважає можливим застосування до орендаря наслідків, передбачених положеннями частини другої статті 785 Цивільного кодексу України у вигляді сплати неустойки за період з 15.12.2019 по 15.07.2020.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення неустойку в сумі 101 224,46 грн. за період з 15.12.2019 по 15.07.2020.
Водночас, під час розгляду справи судом господарським судом було встановлено, що при розрахунку неустойки за договором оренди №12/02-5093-ОД було включено податок на додану вартість.
Господарським судом було проведено власний розрахунок неустойки за період з 15.12.2019 по 15.07.2020, згідно якого розмір неустойки без врахування ПДВ склав 80 979,57грн.
Вказаний розрахунок перевірено апеляційним судом та визнано правильним, у зв`язку з чим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення неустойки частково, в сумі 80979,57грн.
З огляду на викладене підстави для скасування рішення місцевого господарського суду відсутні.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що клопотання про відкладення розгляду справи, подане представником відповідача, було судом безпідставно відхилене, колегією суддів до уваги не приймаються.
Так, як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі, яке обґрунтовано тим, що останній приймає участь у кримінальній справі.
Між тим, при зверненні з клопотанням про відкладення розгляду справи відповідачем в установленому порядку не доведені обставини щодо неможливості такого розгляду за відсутності його представника.
Господарським судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача, у зв`язку із закінченням процесуального строку розгляду справи по суті. При цьому, колегія суддів відзначає, що представник відповідача був присутнім у судовому засіданні, яке відбулося 22.09.2020 року та мав можливість надати пояснення по суті спору.
Крім того, слід зауважити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Також безпідставні доводи скаржника про те, що орендар листом від 29.08.2019 звернувся до позивача з проханням продовжити термін дії договору на новий строк, додавши до цього листа документи щодо виконання умов договору оренди, як це передбачено п. 5.19 договору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, та про це вказано господарським судом в оскаржуваному рішенні, документи щодо виконання умов договору оренди, як це передбачено п.5.19 Договору до вищевказаного листа додано не було, крім того, не було усунуто порушення щодо страхування орендованого майна.
Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
За наведених обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Глоби Руслана Петровича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 у справі №904/4603/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24.03.2021р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік
Суддя М.О. Дармін
Суддя О.Г. Іванов