Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/19/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Рижого Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф"

до Приватного підприємства "Компанія "Прімавера"

про стягнення 14 979,98 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року Комунальне некомерційне підприємство "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватного підприємства "Компанія "Прімавера" (відповідач) про стягнення 12 836,25 грн коштів за непоставлений товар, 1 245,19 грн пені та 898,54 грн штрафу за договором № 190329/ц від 19.03.2020 на поставку інформувальних стендів.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, 19.03.2020 між Комунальним некомерційним підприємством "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (позивач) та Приватним підприємством "Компанія "Прімавера" (відповідач) укладено договір № 190320/Ц (договір), за умовами якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а відповідач зобов`язався прийняти товар та оплатити його. 27.03.2020 на виконання умов зазначеного договору відповідачем поставлено позивачу товар на суму 14 997,00 грн, що стверджується видатковою накладною. Позивач отримав товар та 30.03.2020 перерахував за нього кошти на суму 14 997,00 грн. Однак через виявлені позивачем пошкодження товару (виробничі дефекти верхнього шару), 19.06.2020 позивач повернув відповідачу неякісний товар на загальну суму 12 836,25 грн для усунення дефектів, які останній мав виправити до 19.08.2020 та повернути товар позивачеві. Проте відповідач товар на загальну суму 12 836,25 грн не повернув, відтак заборгованість останнього перед позивачем становить 12 836,25 грн.

За несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки товару позивач нарахував пеню в розмірі 1 245,19 грн та 898,54 грн 7% штрафу, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 667, 693 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ГПК України та ухвалою суду від 26.01.2021, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

При цьому суд зазначає, що ухвали суду направлялися відповідачу на адресу, яка зазначена в договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18).

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою суду від 12.01.2021 позовну заяву Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.02.2021.

05.02.2021 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 05.02.2021.

Ухвалою суду від 22.02.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.03.2021.

01.03.2021 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 01.03.2021.

10.03.2021 від відповідча надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою суду від 10.03.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2021.

12.03.2021 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яка задоволена ухвалою суду від 15.03.2021.

18.03.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача, вважає за необхідне зазначити таке.

Коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно із ГПК України - через самопредставництво (ч. 3 ст. 56 ГПК України) або через представника (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Суд нагадує, що ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Як установлено судом із матеріалів справи, провадження у справі відкрите 26.01.2021, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження, у справі проведено 3 судових засідання, попереднє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи задоволене, відповідачу забезпечене право на відзив, яким він не скористався, явка сторін не визнавалася обов`язковою. Тобто відповідач мав достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді, а тому розгляд справи може здійснюватися без участі представника відповідача за наявними матеріалами.

Суд уважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції. У справі "Union Alimentaria Sanders SA v. Spain" зазначено, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення клопотання відповідача немає.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

19.03.2020 між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено договір № № 190320/Ц (договір), за п. 1.1. договору відповідач (постачальник) зобов`язується поставити замовнику товар - стенди інформувальні, код за СР V за ДК 021:2015 - 39290000-1, відповідно до умов цього договору та специфікацій (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору, а замовник - прийняти та оплатити його.

Відповідно до п. 9.1., 9.2. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.03.2020, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо одна із сторін виявить намір достроково розірвати цей договір, вона повинна повідомити про це іншу сторону за один місяць до моменту розірвання договору.

У п. 1.2. договору передбачено, що найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару визначені у специфікації.

Розділом 3 договору передбачено, що постачальник повинен поставити замовнику товар, якість якого повинна відповідати стандартам і нормативам, що діють на території України або прийнятим міжнародним стандартам, які підтверджені в Україні. Якість товару повинна бути підтверджена сертифікатом чи іншими документами, які необхідні для товару такого виду згідно з чинними правилами торгівлі та законодавства про захист прав споживачів. Постачальник зобов`язаний під час поставки товару надати замовнику оригінали документів, оформлених відповідно до умов цього договору: транспортні та супровідні документи; пакувальні документи (за потребою); сертифікат якості та/або відповідності; інструкції (правила) щодо зберігання, обслуговування, ремонту і експлуатації і застосування) товару (якщо це потрібно, виходячи з особливостей товару); інші документи, якщо чинне законодавство України передбачає їх оформлення на цей вид товару; видаткові накладні. У разі повернення неякісного товару видатки на транспортування несе постачальник. Повернення товару здійснюється за актом прийому-передачі товару. Виробничі дефекти товару, виявлені під час приймання, постачальник зобов`язується усунути за власний рахунок та своїми силами, або замінити товар на аналогічний в строк, що складає не більше 10 (десяти) календарних днів з дати повідомлення від замовника.

Розділом 5 договору передбачено умови поставки товару. Строк поставки товару - протягом 10 - ти календарних днів з дати отримання відповідної заявки від замовника на отримання товару. Приймання - передача товару по кількості та асортименту проводиться замовником (або його представником) в день приймання, що підтверджується підписанням матеріально-відповідальними особами постачальника та замовника видаткової накладної. Приймання-передача товару по якості проводиться відповідно до документів, що засвідчують його якість. Товар доставляється транспортом постачальника, розвантаження товару здійснюється представниками постачальника в приміщення замовника за рахунок постачальника. Місце поставки - станція швидкої медичної допомоги у м. Краматорськ - відокремлений структурний підрозділ КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Остапа Вишні, буд. 24).

Судом установлено, що 27.03.2020 на виконання умов договору та відповідно до специфікації відповідач здійснив поставку товару - стендів в кількості 41 шт. на загальну суму 14 997,00 грн, про що свідчить видаткова накладна від № 3 від 27.03.2020.

За п. 3.1 договору ціна цього договору становить 14 997,00 грн.

Згідно з п. 4.1.- 4.3. договору розрахунки за товар здійснюються в національній валюті України - гривні, замовник здійснює оплату товару після його прийняття та відповідного пред`явлення постачальником видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в строк до 30-ти календарних днів з дати прийняття товару. Оплата замовником здійснюється повністю або може здійснюватися частковими, окремими платежами до загальної 100% вартості товару, який постачається згідно з цим договором, але у будь-якому випадку в строки, визначені абз.1 п. 4.2. Розділу IV договору. Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Судом із матеріалів справи установлено, що позивач 30.03.2020, отримавши товар, розрахувався за нього, сплативши 14 997,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 1789 від 30.03.2020.

05.05.2020 при розпакуванні товару з метою встановлення стендів на місце їх подальшого знаходження за призначенням, на 39 стендах виявлені виробничі дефекти верхнього шару, що зафіксовано робочою комісією у акті оцінки якісного стану товару.

19.06.2020 позивач повернув відповідачу стенди у кількості 39 шт. на загальну суму 12 836,25 грн для усунення дефектів, що стверджується актом приймання - передачі товару.

Відповідач зобов`язався за свій рахунок виправити виробничі дефекти і у строк до 19.08.2020 повернути товар позивачу, однак по теперішній час своїх зобов`язань не виконав, товар або кошти за нього позивачеві не повернув, відтак заборгованість відповідача перед позивачем становить 12 836,25 грн.

29.09.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію № 01-02/1344 про неналежне виконання договору, яку відповідач залишив без відповіді та задоволення.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при постачанні товару постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленого або поставленого з порушенням умов цього договору товару за кожен день такого порушення, а також штрафні санкції у розмірі 7% вартості товару у разі прострочення більш ніж 30 календарних днів.

За несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки товару позивач нарахував пеню в розмірі 1 245,19 грн та 898,54 грн 7% штрафу, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із непоставкою товару та відповідальністю за таке порушення, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ст. 662 ЦК України).

У силу вимог ч. 1-4 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Судом із матеріалів справи установлено, що позивач поставлений товар оплати у повному обсязі, на суму 14 997,00 грн, заразом частина товару на суму 12 836,25 грн була повернута для усунення дефектів, у свою чергу, відповідач, прийнявши вказаний товар, недоліків не усунув, повторно товар у встановлений строк не поставив, прострочення у поставці товару становить сім місяців.

За ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 665 ЦК України унормовано, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом із фактичних обставин справи, відповідач товар не поставив, вартості товару позивачу не повернув, відтак вимога про стягнення боргу в сумі 12 836,25 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, за порушення умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення 1 245,19 грн пені та 898,54 грн 7% штрафу.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено в ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом ч. 2 ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Тож до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина ч. 1 ст. 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні ст. 173 та 230 ГК України неустойка (штраф, пеня) є різновидами господарських санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу, то слід зазначити таке.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, а право визначити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (відповідна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17 ).

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Окрім того, як зазначалося, відповідач зобов`язаний був поставити товар у строк до 19.08.2020. У свою чергу, відповідальність застосовується з наступного дня після настання строку виконання зобов`язання, якщо такий строк припадає на святковий, вихідний, неробочий день, то строк виконання переноситься на перший робочий день. При цьому суд уважає за необхідне зазначити, що згідно з правилами української мови про вживання прийменника до для числових позначень, наприклад, до 19.08.2020, то 19.08.2020 є останнім днем виконання зобов`язання (прислівник включно писати не треба), тобто прийменник до виражає кінцеву календарну дату та за сферою використання закріплений за офіційним діловим стилем, тоді як прийменник по - за розмовним (вказані прийменники в українській мові є тотожними та відрізняються лише за сферою використання) (вказане знайшло своє застосування у судовій практиці, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі № 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі № 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі № 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі № 927/490/18).

Суд, здійснивши перерахунок пені (в розмірі 01,%, яка правилами ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не обмежується, оскільки застосовується за невиконання негрошового зобов`язання) та штрафу (у розмірі 7%), установив, що розмір першої становить 1 245,12 грн (при заявленому - 1 245,19 грн), а другого - 898,54 грн (при заявленому - 898,54 грн) (розрахунок додається), що пеня підлягає частковому задоволенню, а штраф - у заявленому розмірі.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а отже, про наявність підстав для частково задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 12 836,25 грн основного боргу, 1 245,12 грн пені та 898,54 грн штрафу.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 2 269,77 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" до Приватного підприємства "Компанія "Прімавера" про стягнення 14 979,98 грн задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Компанія "Прімавера" (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, буд. 28, ідентифікаційний код 35539161) на користь Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Остапа Вишні, 24, ідентифікаційний код 13491258) 12 836,25 грн вартості непоставленого товару, 1 245,12 грн пені та 898,54 грн штрафу.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 0,07 грн пені відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Компанія "Прімавера" (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, буд. 28, ідентифікаційний код 35539161) на користь Комунального некомерційного підприємства "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Остапа Вишні, 24, ідентифікаційний код 13491258) 2 269,77 грн судового збору.

Позивач: Комунальне некомерційне підприємство "Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (84331, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Остапа Вишні, 24, ідентифікаційний код 13491258).

Відповідач: Приватне підприємство "Компанія "Прімавера" (33001, м. Рівне, вул. Петра Могили, буд. 28, ідентифікаційний код 35539161).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 19.03.2021.

Суддя О.Андрійчук