ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021м. ДніпроСправа № 904/5106/20

За позовом Фізичної особи-підприємця Тершевського Олександра Анатолійовича, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско", сільрада Любимівська Дніпровського району Дніпропетровської області

про стягнення боргу

Суддя Ярошенко В.І.

Секретар судового засідання Сергієнко М.О.

Представники:

від позивача: Демченко О.О., ордер АЕ № 1036123 від 10.09.2020, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА

Фізична особа-підприємець Тершевський Олександр Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско" про стягнення заборгованості в розмірі 24 382, 39 грн, з яких: 21 473, 10 грн - сума основного боргу, 1 225 грн - 3 % річних, 1 684, 29 грн - інфляційні втрати.

Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Загальна сума судових витрат, які позивач поніс згідно з наданим ним попереднім розрахунком становить 7 102 грн, у тому числі: витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Ухвалою суду від 21.09.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Тершевського Олександра Анатолійовича залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду доказів надсилання на адресу відповідача позову з додатками (поштовий опис вкладення з поіменним переліком предметів).

02.10.2020 від позивача засобами поштового зв`язку надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.10.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 02.12.2020 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 22.12.2020.

Ухвалою суду від 22.12.2020 підготовче засідання відкладено на 18.01.2021.

Ухвалою суду від 18.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 15.02.2021.

У підготовче засідання 15.02.2021 з`явився представник позивача та зазначив, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Ухвалою суду від 15.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2021.

Відповідач участі свого представника у судовому засіданні як у межах підготовчого провадження, так і під час розгляду справи по суті не забезпечив, відзиву на позов у встановлений судом строк не надав.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за місцезнаходженням останнього згідно з матеріалами справи та інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ухвали у справі надсилались судом завчасно у відповідності до норм, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

До суду не повернулись рекомендовані повідомлення про вручення відповідачу поштових відправлень з ухвалами суду. Але з відповіді Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" № 39-Ю-03-2229 від 05.03.2021 на запит суду № 904/5106/20/8130/21 від 18.02.2020 вбачається, що рекомендований лист з повідомленням про вручення № 012 (ухвала суду від 22.12.2020) був вручений представнику ТОВ "Проско" 12.02.2021, а рекомендований лист з повідомленням про вручення № 100 (ухвала суду від 18.01.2021) - 11.02.2021.

Крім того, для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 904/5106/20, судом було здійснено публікацію на офіційному сайті Господарського суду Дніпропетровської області, якою повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю "Проско" про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.03.2021 о 12:20.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про виклик до суду у відповідності до статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, але останній не скористався процесуальними правами на участь свого представника у судовому засіданні та на подання відзиву на позов.

Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із частиною 2 статті 178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Тож, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

15.03.2021 розглянуто справу по суті, встановлено обставини справи, досліджено наявні у матеріалах справи докази.

15.03.2021 у нарадчій кімнаті ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням вступної та резолютивної частин.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Прайд Авто Груп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інструмент Діпі" був укладений договір поставки шляхом прийняття замовлення покупця до виконання; позивач поставив даний товар, а відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання в частині повної оплати.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Позивач у період з 10.07.2018 по 18.10.2018 здійснив поставку відповідачу товару (піддонів дерев`яних 1000 х 1000) на загальну суму 45 819, 90 грн, що підтверджується видатковими накладними:

- № 00-0000037 від 10.07.2018 на суму 8 076 грн;

- № 00-0000056 від 26.07.2018 на суму 4 038 грн;

- № 00-0000084 від 23.08.2018 на суму 4 038 грн;

- № 00-0000089 від 04.09.2018 на суму 6 057 грн;

- № РН-0000002 від 01.10.2018 на суму 4 038 грн;

- № РН-0000011 від 11.10.2018 на суму 2 220, 90 грн;

- № РН-0000018 від 19.10.2018 на суму 17 352 грн (арк. с. 10, 12, 14-17, 19) та довіреностями Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско" № 439 від 22.08.2018 і № 487 від 01.10.2018, виданими Жданюку А.З. на отримання товарно-матеріальних цінностей від Тершевського О.А. (арк. с. 21-22).

Відповідач прийняв вказаний товар без заперечень та зауважень, про що свідчать підписи його уповноважених представників та відтиски печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско" на вказаних видаткових накладних.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на суми поставки відповідних партій товару, а саме: № 00-0000089 від 03.09.2018 на суму 6 057 грн, № СФ-0000001 від 28.09.2018 на суму 4 038 грн, № СФ-0000012 від 11.10.2018 на суму 2 220, 90 грн, № СФ-0000017 від 18.10.2018 на суму 17 352 (арк. с. 11, 13, 18, 20).

Відповідач здійснив часткову оплату отриманого ним товару згідно з платіжними дорученнями:

- № 2267 від 16.07.2018 на суму 7 308, 80 грн;

- № 2422 від 25.07.2018 на суму 2 000 грн;

- № 2465 від 26.07.2018 на суму 3 000 грн;

- №3036 від 29.08.2018 на суму 4 038 грн;

- № 3118 від 03.09.2018 на суму 2 000 грн;

- № 3747 від 17.10.2018 на суму 1 000 грн;

- № 37372 від 17.10.2018 на суму 5 000 грн (арк. с. 29-35), всього на загальну суму 24 346, 80 грн.

Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість за поставлений позивачем товар у розмірі 21 473, 10 грн, що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків станом на 05.11.2019, копія якого міститься у матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про погашення наявної заборгованості (арк. с. 24), яка останнім отримана 12.11.2019 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 436 - арк. с. 25).

Відповідач відповіді на претензію не надав, своїх зобов`язань з оплати залишку вартості товару не виконав.

Зазначені обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даними позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за поставлений товар у розмірі 21 473, 10 грн, 3% річних у розмірі 1 225 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 1 684, 29 грн.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 цього Кодексу встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати: - безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; - з акту управління господарською діяльністю; - з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; - внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; - у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини 1 статті 181 Господарського кодексу України передбачено можливість укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи зі змісту норм статей 11, 202, 509, 712 Цивільного кодексу України та статей 173-175, 265 Господарського кодексу України, фактичні дії сторін даної справи свідчать про існування між ними відносин поставки, в результаті чого у відповідача виникло зобов`язання по оплаті отриманого ним товару.

Щодо суми основного боргу

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче

Строк виконання обов`язку по оплаті товару сторонами не визначений з огляду на укладення договору поставки у спрощений спосіб.

За приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З урахуванням наведеного відповідач повинен був розрахуватись із позивачем за поставлений за вказаними вище видатковими накладними товар - у дати відповідних поставок. Таким чином, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару є таким, що настав.

Відповідач своїх зобов`язань з повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару не виконав, у зв`язки з чим за ним перед позивачем обліковується заборгованість у загальні сумі 21 473, 10 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язань припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем за поставлений товар відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині суми основного боргу в розмірі 21 473, 10 грн визнаються судом обґрунтованими.

Щодо сум 3% річних та інфляційних втрат

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач за порушення відповідачем зобов`язання по оплати отриманого ним товару заявив до стягнення з останнього 3% річних у розмірі 1 225 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 684, 29 грн за загальний період прострочення з 22.10.2018 по 15.09.2020.

Нормою частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, суд встановив, що заявлена до стягнення сума вказаних нарахувань є вірною.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр".

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Виходячи із вказаного позивачем періоду нарахування інфляційних втрат, судом встановлено, що розрахунок здійснено за листопад 2018 року - вересень 2020 року, але він не є арифметично правильним.

Однак, оскільки заявлена до стягнення з відповідача сума інфляційних втрат знаходиться у межах здійсненого судом перерахунку, то вимоги в цій частині позову визнаються судом обґрунтованими.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1 225 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 684, 29 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн покладаються на відповідача.

Стосовно судових витрат у розмірі 5 000 грн, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач навів попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат на загальну суму 7 102 грн, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу - 5 000 грн, які поніс у зв`язку із розглядом справи та які просить покласти на відповідача.

На підтвердження факту понесення витрат позивач долучив до справи: договір про надання правової допомоги № 10/09 від 10.09.2020, укладений між адвокатом Демченко Ольгою Олександрівною та ОСОБА_1 ; додаткову угоду від 10.09.2020 до договору про надання правової допомоги № 10/09 від 10.09.2020; акт від 10.09.2020 про надані послуги з правової допомоги на суму 5 000 грн до договору № 10/09 від 10.09.2020.

Повноваження адвоката Демченко Ольги Олександрівни на надання позивачу професійної правничої (правової) допомоги у даній справі підтверджуються ордером серії АЕ № 1036123 від 10.09.2020 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 4159 від 26.02.2019.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Клопотання про зменшення судових витрат не надходило, тому суд на підставі частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає на відповідача витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 165, 178, 202, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско" (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, сільрада Любимівська, вул. Чаплинська, буд. 1-А; ідентифікаційний код 39964141) на користь Фізичної особи-підприємця Тершевського Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) основний борг у розмірі 21 473, 10 грн, 3% річних у розмірі 1 225 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 684, 29 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 102 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення - 24.03.2021.

Суддя В.І. Ярошенко