ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/360/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСН Транскомпані", Луганська обл., м.Сєвєродонецьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергоізол", м.Харків
про стягнення коштів 42 050,90 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСН Транскомпані" (позивач) звернувся до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Променергозіол" (відповідач) заборгованість 42 050,90 грн., з яких 40 000,00 грн. - основна заборгованість, 1296,56 грн. - пеня, 754,34 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору-доручення на транспортно-експедиційне обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом №ТР-130520 від 13.05.2020 в частині проведення оплати за надані позивачем послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.02.2021 позовну заяву залишено без руху, зобов`язано позивача протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути виявлені недоліки та надати суду належні докази надіслання копії позовної заяви з доданими до неї документами ТОВ "ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ".

17.02.20221 позивачем усунено недоліки, які були підставою для винесення ухвали від 08.02.2021, разом з заявою (вх.№4013) надано до суду докази надсилання копії позовної заяви з доданими до неї документами ТОВ "ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.02.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 922/360/21, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвала суду від 22.02.2021, що була направлена на адресу відповідача, була отримана останнім 04.03.2021 про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні 004523, яке повернулось до суду.

Ухвалою суду від 22.02.2021 було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач правом на подання відзиву до суду не скористався.

У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.

Враховуючи, що по справі №922/360/21 збігає строк, встановлений нормами ГПК України для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, суд вважає за необхідне вирішити даний спір по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

13.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АСН ТРАНСКОМПАНІ" (далі-Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ" (далі-Відповідач) було укладено договір доручення на транспортне експедиційне обслуговування по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортном №ТР-130520.

Сторони домовились, що Виконавець діючи по дорученню та за рахунок коштів Замовника в рамках даного договору надає послуги по організації перевезень експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом за допомогою власних засобів транспортування або за рахунок транспортних послуг "Перевізника", тобто організує перевезення найманим транспортном, за маршрутами вказаними у разовому Замовлені, згідно діючим законодавством України, вимогами міжнародних узгоджень та Конвенцій в галузі міжнародних автомобільних перевезень, на підставі підписаного сторонами Замовлення визначаючи умови виконання кожного перевезення, яка передається по факсу або електронній пошті та має, за узгодженістю Сторін, юридичну силу оригіналу. (п.1.1 Договору)

У відповідності до п.2.3 Договору конкретні умови по кожному перевезенню обумовлюються в транспортній заявці Замовника на перевезення, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.2.4 Договору факт виконання кожного автомобільного перевезення підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Відповідно до п.5.1 Договору встановлено, що ціна послуг з перевезення встановлюється сторонами у заявці. Розрахунки між сторонами проводяться шляхом перерахування грошових коштів на рахунок сторін в банківських установах, протягом 14 банківських днів з часу отримання документів, що підтверджують виконання перевезення (акт виконаних робіт, оригінал CMR, рахунок за надання послуг, довідки на резиденство та ін.), якщо інше не вказано в заявці.

Порядок і форма оплати за перевезення визначаються в кожному конкретному випадку відповідно до транспортної заявки, а саме: повна передплата, часткова передплата, оплата за копіями провізних документів, оплата за оригіналами провізних документів. (п.5.3 Договору).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в усякому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором, що виникли на момент закінчення дії Договору.

13.05.2020 між сторонами була погоджена заявка №7621 на перевезення вантажу автомобільним транспортом, за умовами якої позивач зобов`язується здійснити перевезення вантажу за маршрутом: Башкортостан, м.Благовєщенськ, вул. Соціалістична, 74 (Російська Федерація) - Луганська область, м.Рубіжне, вул. Менделєєва, 6 (Україна), із узгодженим терміном доставки вантажу - 18 травня 2020 року до розвантаження. Сума фрахту за транспортний засіб складає 40 000,00 грн.

Позивач відповідно до умов заявки №7621 від 13.05.2020 року виконав перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною (СМR) № 349782 та підписаним сторонами Актом №200520 здачі-приймання (надання послуг) .

У заявці №7621 від 13.05.2020 сторони обумовили строк оплати - протягом 5 банківських днів, після отримання оригіналів документів.

На виконання п.5.1 Договору позивачем на адресу відповідача було направлено рахунок на оплату від 15.05.2020 року за №150520 за надані послуги з перевезення вантажу на суму 40000,00 грн., оригінал товарно-транспортної накладної та Акт здачі-приймання, які згідно інформації експрес-накладної Нової пошти 3388 були отримані відповідачем 03.06.2020р.

Оскільки, відповідач не здійснив оплату здійсненого позивачем перевезення, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, укладений між сторонами договір - є договором транспортного експедирування, що підпадає під правове регулювання глави 65 ЦК України (ст. ст. 929 - 935 ЦК України).

В силу дії ч. 1 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату; договір перевезення укладається в письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства; умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до приписів ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо), відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках укладеного між сторонами договору-доручення №ТР-130520 та Заявки №7621 позивач зобов`язався здійснити перевезення вантажу відповідача за відповідним маршрутом, а відповідач зобов`язався оплатити надані послуги з перевезення протягом п`яти банківських днів після отримання оригіналів документів.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом (міжнародними товарно-транспортними накладними СМЕ) або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Ч. 1 ст. 240 ЦК України передбачено, що представник зобов`язаний вчинити правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі інший особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Факт отримання вантажу вантажоотримувачами підтверджується наявною в матеріалах справи товарно-транспортною накладною, про що свідчить відбиток печаток останніх на ТТН.

Таким чином, на виконання умов договору від 13.05.2020, на підставі погодженої сторонами заявки №7621, позивачем були надані послуги щодо здійснення організації перевезення вантажу.

Відповідач, в свою чергу, отримав послуги в повному обсязі (вантаж доставлений по маршрутам, визначених заявкою), прийняв надані послуги про що свідчить підписаний без зауважень з боку відповідача акт наданих послуг №200520 та скріплення його печаткою підприємства замовника.

Натомість, відповідач не здійснив оплату за надані позивачем послуги, та має заборгованість за договором від 13.05.2020 в розмірі 40 000,00 грн.

Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи вищевикладене, несплату відповідачем заборгованості за надані позивачем транспортно-експедиторські послуги, у строки, визначені сторонами у договорі від 13.05.2020 та Заявці №7621, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за послуги перевезення за договором в розмірі 40 000,00 грн.

За прострочення оплати за договором від 13.05.2020, позивач з посиланням на ч.6 ст.231 ГК України нарахував відповідачеві пеню 1206,56 грн. у розмірі однієї облікової ставки Національного банку України суми боргу за період з 12.06.2020 по 12.12.2020 року.

Під час дослідження матеріалів справи судом встановлено, що сторонами у договорі не погоджено нарахування пені за порушення строків виконання зобов`язань.

За змістом частини другої статті 217 ГК України вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі N 908/1501/18.

Таким чином, в нарахованій до стягнення сумі пені 1206,56 грн. суд відмовляє, як безпідставно нарахованої.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 754,34 грн., нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 598, 610-612, 929, Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 316 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13, 14, 15, 73, 74, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256, 257, 259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕНЕРГОІЗОЛ" (61071, Харківська обл., м.Харків, вул. Новожанівська, буд.1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСН ТРАНСКОМПАНІ" (93401, Луганська обл., м.Сєвєродонецьк, пр-кт Хіміків, буд.37, кв.15; ) 40 000 грн. 00 коп. основної заборгованості, 754 грн. 34 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору 2 200 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "24" березня 2021 р.

Суддя С.Ч. Жельне