ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.03.2021м. ДніпроСправа № 904/4160/20
За позовом Державного підприємства "Інвестиційно-інноваційний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГВМ УКРАЇНА"

про стягнення 94 246,16 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Кулебі Т.Ю.

Представники:

Позивача - Яруський М.Ю., витяг з ЄДР (керівник)

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 83 868,00 грн. - боргу з суборендної плати, 7 955,69 грн. - пені, 1 243,00 грн. - 3 % річних, 1 179,47 грн. - індексу інфляції.

Відповідач, відзив на позов не надав, у жодне судове засідання явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно на електронну адресу, на адресу вказану у позові та ЄДР.

Так, надіслане судом Відповідачеві поштове повідомлення про призначення розгляду справи на 10.11.2020 - вручене 22.10.2020, надіслане судом Відповідачеві поштове повідомлення про призначення розгляду справи на 26.11.2020, повернулося до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання", надіслане судом Відповідачеві поштове повідомлення про призначення розгляду справи на 11.01.2021, повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", надіслане судом Відповідачеві поштове повідомлення про призначення розгляду справи на 03.02.2021, повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Тобто, суд належним чином повідомляв Відповідачеві про розгляд даної справи і, лише від поведінки Відповідача, залежала його участь у розгляді справи.

Відповідно до ч.7 ст. 120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місяця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В ході розгляду даної справи Господарським судом Дніпропетровської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Секретарем судового засідання, для вжиття всіх необхідних заходів повідомлення сторони про розгляд справи, передавалися телефонограми Відповідачеві за номерами, які зазначені у позові та ЄДР, однак, за вказаними номера невідома особа повідомила, що не має відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГВМ УКРАЇНА".

Крім того, на офіційному сайті Судова влада України, судом розміщено повідомлення для сторін про розгляд справи №904/4160/20.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Справа, згідно зі ст. 165 ГПК України, розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні досліджено надані докази.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника Позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.11.2017 сторонами укладено Договір суборенди землі №10/17 ІП (далі Договір), за п.1 якого Орендар (Позивач) надає, а Суборендар (Відповідач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 11,07 га, в межах індустріального парку, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться на території Богуславської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області, за межами населеного пункту.

В суборенду передається земельна ділянка загальною площею 11,07 га, в межах індустріального парку, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення державної власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02), на території Богуславської сільської ради, Павлоградського району, Дніпропетровської області, за межами населеного пункту (далі земельна ділянка) (п.2.1. Договору).

Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0010 (п. 2.2. Договору).

Нормативно грошову оцінку земельної ділянки не проведено. Нормативно грошова оцінка одиниці площі ріллі по Дніпропетровській області становить за 1,0 га станом на день підписання цього Договору становить: 32 525,99 грн. (п.2.6. Договору).

Договір укладено строком на 30 років з дати набрання чинності цим Договором та діє до 07 квітня 2047 року (п.3.1. Договору).

Суборендна плата вноситься Суборендарем щомісячно по 1/12 частині від загальної річної суборендної плати на розрахунковий рахунок Орендаря, не пізніше 20 числа протягом 30 календарних днів, наступним за останнім днем звітного місяця (п.4.3. Договору).

У разі невнесення суборендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення заборгованості або на день її (її частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний день прострочення (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п.8.4.3. Договору Суборендар зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування земельною ділянкою.

Дія Договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін… (п.10.3. Договору).

На виконання умов Договору Позивач передав Відповідачеві в суборенду земельну ділянку, яка знаходиться на території Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту, кадастровий номер :03:001:0010, що підтверджується підписаним обома сторонами без зауважень Актом приймання-передачі об`єкта суборенди від 23.11.2017.

15.12.2017 сторонами укладено Додатковий договір №1 до Договору суборенди землі, у п.1. якого внесено зміни до п.4.1. Договору та викладено його в наступній редакції: Суборендна плата вноситься Суборендарем у грошовій формі (в національній валюті України - гривня). Суборендна плата на рік встановлюється відповідно до статті 288 податкового кодексу України та становить 0,3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір орендної плати за 1 га орендованої площі земельної ділянки за рік становить 7 842,45 грн.

29.05.2020 сторонами укладено Додаткову угоду до Договору суборенди землі від 23.11.2017 №10/17ІП (далі Додаткова угода), за п.1. якої дія Первинного договору (Договір №10/17ІП від 23.11.2017) припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін на підставі пункту 10.3. Первинного договору.

У п. 4. Додаткової угоди сторони погодили, що заборгованість зі сплати передбаченої Первинним договором суборендної плати, яка складає 83 868,00 грн., погашається Суборендарем наступними частинами за наступним графіком:

- по 10 липня 2020 року - 27 956,00 грн.;

- по 10 серпня 2020 року - 27 956,00 грн.;

- по 10 вересня 2020 року - 27 956,00 грн.

Згідно з п.5. Додаткової угоди у разі порушення Суборендарем строків погашення заборгованості, визначених пунктом 4 цієї додаткової угоди, домовленість сторін щодо порядку погашення заборгованості частинами автоматично втрачає силу, а Орендар набуває право вимоги усієї непогашеної суми заборгованості та нарахування штрафних санкцій (передбачена Первинним договором пеня, інфляційні втрати, три відсотки річних) з первинної дати виникнення заборгованості.

За актом приймання-передачі об`єкта оренди від 29.05.2020 Відповідач повернув Позивачеві орендовану земельну ділянку.

За даними Позивача, не спростованими Відповідачем, останній порушив свої зобов`язання з внесення суборендної плати у встановлені п. 4 Додаткової угоди строки, у зв`язку з чим за ним обліковується борг у розмірі 83 868,00 грн.

З посиланням на п.5. Додаткової угоди, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував пеню у розмірі 7 955,69 грн. за період з 01.10.2019 по 30.07.2020, 3% річних - 1 243,00 грн. за період з 01.10.2019 по 30.07.2020, індекс інфляції 1 179,47 грн. за період з 01.10.2019 по 30.07.2020. Нарахування проводилося за кожен місяць окремо.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є умови виконання Договору суборенди, Додаткової угоди, період виникнення (існування) зобов`язань, наявність боргу з орендної плати, обґрунтованість нарахування основного боргу та штрафних санкцій.

Частиною 1 ст.2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендою землі, відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі", є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" до істотних умов договору оренди землі віднесено, зокрема, орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачене право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростував.

З урахуванням наведених вище доказів (Договору, Додаткових угод, актів приймання-передач об`єкта в оренду від 23.11.2017 і приймання-передачі об`єкта оренди від 29.05.2020, довідки про орендну оплату, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права), наданих Позивачем, відсутності заперечень позову Відповідачем, доводи Позивача про наявність у Відповідача боргу з суборендної плати, суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У вчиненому сторонами правочині не погоджено подовження строку нарахування пені, а лише зазначено, що її нарахування здійснюється за кожен день прострочення. Однак, дане формулювання не може бути прийняте судом, як погодження сторонами подовження строку для нарахування пені.

За перерахунком суду, пеня з простроченої суми становить 6 609,28 грн.

Нарахування 3% річних та індексу інфляції Позивачем проведено правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належать: 83 868,00 грн. - боргу, 6 609,28 грн. - пені, 1 243,00 грн. - 3% річних, 1 179,47 грн. - інфляційних втрат, решта вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГВМ УКРАЇНА" (56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, буд. 41, офіс 13, код 30744982) на користь Державного підприємства "Інвестиційно-інноваційний центр" (юридична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Мостова, 3; фактична адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Святослава Хороброго, 12, оф. 303, код 30838090) 83 868,00 грн. - боргу, 6 609,28 грн. - пені, 1 243,00 грн. - 3% річних, 1 179,47 грн. - інфляційних втрат, 2 071,97 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 29.03.2021

Суддя С.Г. Юзіков