РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2021Справа № 910/9381/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні господарську справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" (89412, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57, )

до Міністерства охорони здоров`я України (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд.7, )

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1)Державної установи "Науково-медичний практичний центр "Реабілітація" Міністерства охорони здоров`я України (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10, )

2)Фонду державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, )

про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності та припинення права власності

За участі представників учасників справи:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: Дяк Ю. М. представник

Від третіх осіб: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Закарпаттяобленерго" звернулось з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, з вимогами:

- витребувати на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" з незаконного володіння Міністерства охорони здоров`я України будівлю "трансформаторна, Д", що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна "комплекс будівель та споруд", який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45619581 від 20.02.2019 в частині державної реєстрації права власності Міністерства охорони здоров`я України на будівлю "трансформаторна, Д", що перебуває у складі об`єкта нерухомого майна "комплекс будівель та споруд", який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- скасувати запис про право власності Міністерства охорони здоров`я України будівлю "трансформаторна, Д", що перебуває у складі об`єкта нерухомого майна: "комплекс будівель та споруд", який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 30380339;

- припинити право власності Міністерства охорони здоров`я України на будівлю: "трансформаторна, Д", що перебуває у складі об`єкта нерухомого майна: "комплекс будівель та споруд", який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 30380339.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.07.2020 позов залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків позову у визначений спосіб.

03.08.2020 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову, до якої позивачем було долучено клопотання про залучення до участі у справі Державної установи "Науково-медичний практичний центр "Реабілітація" Міністерства охорони здоров`я України (), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

04.08.2020 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом першої інстанції (в порядку ст. 129, 221 ГПК України), в якій позивач просив суд після постановлення рішення у справі призначити судове засідання, в якому здійснити розподіл судових витрат позивача, зокрема, стягнути з відповідача 15 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Господарський суд міста Києва 07.08.2020 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 08.09.2020, про що постановив відповідну ухвалу.

31.08.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивачем невірно обраний спосіб захисту його порушених прав та з тих підстав, що позивачем неправильно визначено коло відповідачів. Також відповідач зазначає, що спірне нерухоме майно ніколи не перебувало у власності відповідача, та що Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» була допущена технічна помилка внаслідок якої право власності на будівлю трансформаторної було зареєстровано за державою в особі Верховної Ради України в складі будівель, що розташовані за адресою м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.03.2009 № 89 та свідоцтвом про право власності від 23.06.2009 САС № 176572.

04.09.2020 від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (в порядку ст. 197 ГПК України).

07.09.2020 суд відмовив позивачу в задоволенні заяви про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції, про що постановив відповідну ухвалу, в якій навів мотиви та обґрунтування прийнятого процесуального рішення.

08.09.2020 від відповідача надійшло клопотання, в якому відповідач просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обв`язки щодо однієї із сторін у справі.

08.09.2020 від третьої особи - Державної установи "Науково-медичний практичний центр "Реабілітація" надійшли пояснення по справі та клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Третя особа - Державна установа "Науково-медичний практичний центр "Реабілітація" Міністерства охорони здоров`я України пояснила суду, що спірна будівля «трансформаторна, Д» (ЗТП № 277) не використовується та не може використовуватись третьою особою для здійснення її господарської діяльності, оскільки третя особа не проводить господарську діяльність з розподілу електричної енергії, та просила суд врахувати її пояснення при винесенні рішення у справі.

В підготовчому судовому засіданні 08.09.2020 суд задовольнив клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи та ухвалив залучити Фонд державного майна України до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, у зв`язку з чим відклав підготовче засідання на 29.09.2020.

10.09.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач навів заперечення щодо наведених відповідачем обставин та правових підстав відзиву.

11.09.2020 від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання у господарській справі № 910/9381/20 без участі позивача (в порядку ст. 169 ГПК), у якому представник просив розгляд справи у підготовчому засіданні призначеному на 08.09.2020 здійснювати без участі позивача за наявними матеріалами.

22.09.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просив долучити до матеріалів справи докази направлення позовної заяви третій особі особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України.

29.09.2020 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 27.10.2020.

05.10.2020 від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 29.09.2020 у господарській справі № 910/9381/20 без участі позивача.

26.10.2020 засобами електронного зв`язку від позивача надійшла заява, в якій позивач просив суд проводити підготовче засідання 27.10.2020 за відсутності представників позивача за наявними у справі матеріалами.

Підготовче засідання, призначене на 27.10.2020 не відбулося, у зв`язку із перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

Господарський суд міста Києва 30.11.2020, враховуючи повернення судді Ярмак О.М. з лікарняного, постановив ухвалу про призначення справи до розгляду у підготовчому засіданні із викликом сторін на 15.12.2020.

01.12.2020 від Фонду державного майна України надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких останній просив розглядати справу без його участі та прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення.

Третя особа - Фонд державного майна України пояснив суду, що наявні в архіві Фонду матеріали корпоратизації ДАЕК «Закарпаттяобленерго» містять перелік майна, переданого до статутного капіталу Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», до якого входить будівля ЗТП - 277 по вул. В. Кам`яна, буд. 10, м. Ужгород, Закарпатська область, та просив суд врахувати при прийнятті рішення надані Фондом пояснення.

11.12.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (електронною поштою, без ЕЦП), а від позивача - клопотання про проведення підготовчого засідання 15.12.2020 у господарській справі без участі позивача.

У судовому засіданні 15.12.2020 суд ухвали відкласти підготовче засідання на 26.01.2021.

11.01.2021 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 15 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та вирішити питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення по справі.

20.01.2021 позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання 26.01.2021 у господарській справі № 910/9381/20 без участі позивача.

У судовому засіданні 26.01.2021 за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на факт належного повідомлення учасників справи про розгляд справи, суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті спору на 23.02.2021.

19.02.2021 від позивача надійшла заява про вступ у справу як представника, в якій позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги.

У судовому засіданні 23.02.2021 представник відповідача надав суду усні пояснення по суті справи, в яких проти задоволення позовних вимог заперечив та просив застосувати строки позовної давності; представники позивача та третіх осіб не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.06.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52603368 від 11.06.2020 державного реєстратора Муругової Анастасії Сергіївни Перечинської райдержадміністрації Закарпатської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкта 101, «будівля, ЗПТ № 277», загальна площа (кв.м): 40,5, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, вулиця Великокам`яна, будинок 10 «в» та зареєстровано право приватної власності за власником - Приватним акціонерним товариством «Закарпаттяобленерго» (). Підстава для державної реєстрації права власності: наказ «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», серія та номер 123, виданий 14.07.1995, видавник Міністерство енергетики та електрифікації України; лист «Щодо надання переліку нерухомого майна», серія та номер 10-21-10956, виданий 09.06.2016, видавник: Фонд державного майна України; перелік майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», серія та номер - , виданий 09.06.2016, видавник: Фонд державного майна України; довідка, серія та номер:116/04-03/20, виданий 18.05.2020, видавник: Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради; технічний паспорт, серія та номер: 8376, виданий 16.09.2019, видавник: Комунальне підприємство «Архітектурно - планувальне бюро» Ужгородської міської ради.

Вказана інформація підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 212066323 від 11.06.2020, копія якого наявна у матеріалах справи.

Водночас, вказане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.06.2009 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, під найменуванням «трансформаторна, Д» у складі об`єкту нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту: 101, «комплекс будівель та споруд», адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, вулиця Великокам`яна, будинок 10; номер об`єкта в РПВН: 27609478; форма власності - державна, власник - Міністерство охорони здоров`я України , , відомості про реєстрацію до 01.01.2013р. - Реєстр прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 27609478, 24.06.2019, реєстратор - Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 207410060 від 23.04.2020.

Звертаючись з позовом позивач зазначає, що перебування будівлі ЗТП № 277 у власності інших суб`єктів, окрім позивача, є неправомірним та порушує право власності ПрАКТ «Закарпаттяобленерго». За твердженням позивача він набув право власності на спірну будівлю в 1995 році в результаті внесення такої будівлі до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», в процесі приватизації майна державних підприємств, одним із етапів якої була корпоратизація.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію права власності, та припинення права власності відповідача на спірне майно. Правовими підставами позову позивач визначає ст. 387, 388, 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1.2. Статуту позивача (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів (рішення єдиного акціонера від 03.01.2020), приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» є новим найменуванням Публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго». Публічне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» є зміненим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Закарпаттяобленерго», у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 № 514-VI. ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» створене шляхом перетворення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» у ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» та є правонаступником Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго». Державна акціонерна енергопостачальна компанія «Закарпаттяобленерго» заснована відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 14 липня 1995 року № 123 шляхом перетворення Закарпатського обласного підприємства електричних мереж у ДАЕК «Закарпаттяобленерго» відповідно до Указу Президента України від 4 квітня 1995 року «Про структурну перебудову в електроенергетичному комплексі України», та є правонаступником Закарпатського обласного підприємства електричних мереж.

Таким чином, Державна акціонерна енергопостачальна компанія «Закарпаттяобленерго», правонаступником якої є позивач, була заснована на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж.

На підтвердження обставин набуття позивачем права власності на спірну будівлю позивач надав суду наказ Міністерства енергетики та електрифікації України № 123 від 14.07.1995 та Перелік майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», підписаний Фондом державного майна 09.06.2016.

Наказом Міністерства енергетики та електрифікації України № 123 від 14.07.1995 «Про створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», було затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж, засновано на базі Закарпатського обласного підприємства електричних мереж Державну акціонерну енергопостачальну компанію «Закарпаттяобленерго» та затверджено її статут.

Доказів, з яких би вбачався розмір статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» на момент її створення та/або доказів із яких можливо встановити, які об`єкти нерухомого майна, їх місцезнаходження та вартість, складають на момент створення Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» базу Закарпатського обласного підприємства електричних мереж, матеріали справи не містять. Відтак обставини внесення до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго» в 1995 році об`єкта нерухомого майна - будівлі ЗТП - 277 по вул. В. Кам`яна, 10 не доведені позивачем.

В Переліку майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», підписаному Заступником Голови Фонду державного майна України 09.06.2016, під порядковим номером 9003 зазначено Будівля ЗТП - 277, вул. В. Кам`яна, 10, інвентарний номер об`єкта - 720, вартість, за якою об`єкт включено до статутного фонду товариства за станом на 01.06.1995 - 155 621 939, 00 куп.крб.

З огляду на дату складання та підписання Переліку майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», Фондом державного майна України (09.06.2016), вказаний документ не є вірогідним доказом внесення спірного об`єкту нерухомості до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», а згодом і до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Закарпаттяобленерго», адже станом на 2016 рік, об`єкт нерухомого майна - трансформаторна літ. «Д», як складова частина комплексу будівель розташованих за адресою м. Ужгород вул. Великокам`яна, буд. 10, вже був зареєстрований, як державна власність в особі Верховної ради України, балансоутримувач - Науково - практичне об`єднання «Реабілітація» Міністерства охорони здоров`я України, на підставі рішення виконкому Ужгородської міської ради від 25.03.2009 № 89, про що оформлене Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САС № 176572, копія якого наявна в матеріалах справи.

Із матеріалів Інвентаризаційної справи № 3376 Комунального підприємства «Архітектурно - планувальне бюро», наданих самим позивачем, також вбачається, що в 2008 році здійснювалося технічне обстеження на предмет експлуатаційної придатності основних конструктивних елементів будівель Закарпатського Науково - практичного об`єднання «Реабілітація» в м. Ужгород Закритим акціонерним товариством «Науково - виробниче підприємство «Медінжсервіс», за результатами якого надано відповідне технічне заключення. Відповідно до зазначеного технічного заключення обласне територіальне медичне Науково - практичне об`єднання «Реабілітація» являється центром спеціалізованої медичної допомоги населенню району з організаційно - методичним центром. Комплекс будівель розташований в м. Ужгороді по вул. Великокам`яній, 10 , складається з будівель, збудованих по типовим проектам по потужнім характеристикам. Лікувальний заклад забезпечено матеріально - технічною базою для безпечного функціонування споруд, пацієнтів, персоналу та відвідувачів з виконанням інженерних мереж (внутрішніх) на рівні 90 - х років. В комплекс будівель входять вспомогаючі споруди: (а) склад, б) гараж та в) трансформаторна п/станція 2*250 кВа - типове будівництво, яке обслуговується «Закарпаттяобленерго».

В комплексі будівель Науково - практичного об`єднання «Реабілітація», розташованого в м. Ужгороді по вул. Великокам`яній, 10, яка датована 26.01.1999, також значиться літ. «Д» трансформаторна.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Фактично позивач не надав суду доказів, зміст яких би підтверджував вірогідність внесення до статутного фонду позивача в 1995 році спірного об`єкта нерухомості, та набуття позивачем права власності на такий об`єкт нерухомості. Натомість матеріали справи містять вірогідні докази того, що спірний об`єкт нерухомості належить до комплексу будівель та споруд центру спеціалізованої медичної допомоги «Науково - практичне об`єднання «Реабілітація» МОЗ України.

Доводи сторін про помилковість оформлення Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС № 176572 суд відхиляє з тих підстав, що рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 29.03.2009 № 89, на підставі якого було оформлене відповідне свідоцтво та саме свідоцтво на момент розгляду справи є чинними, не скасовані та не визнані незаконними (доказів зворотнього матеріали справи не містять), відтак твердження щодо неправомірності оформлення такого свідоцтва не ґрунтуються на доказах, а є лише припущеннями.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ст. 388 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 1212 ЦК України внормовано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право вимоги майна у особи, яка набула його безпідставно, належить саме власнику такого майна за умови наявності у зобов`язаної особи такого майна.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння. Таким чином, предмет позову, у такому випадку, становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Наявні у справі докази та обставини зазначені самим позивачем в його позовній заяві свідчать проте, що позивач володіє спірним об`єктом нерухомості, адже ЗТП - 277 перебуває на його балансі і позивач здійснює його обслуговування, відповідно позивач є володільцем будівлі, і будівля ЗТП № 277 не вибувала з володіння позивача, ні за волею позивача ні всупереч його волі. На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положення статей 387, 388 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, дослідивши наведені позивачем обґрунтування позову, докази надані на їх підтвердження та виходячи із матеріально-правових вимог позивача до відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість своєї вимоги щодо витребування на його користь з незаконного володіння відповідача будівлі «трансформаторна, Д», що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна «комплекс будівель та споруд», який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Великокам`яна, буд. 10.

Позивачем заявлено також вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45619581 від 20.02.2019 в частині державної реєстрації права власності на Міністерства охорони здоров`я України на будівлю «трансформаторна, Д» та про скасування запису про право власності міністерства охорони здоров`я України на будівлю «трансформаторна, Д». Вказані вимоги позивачем заявлені, як похідні від вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння, адже позивач в позові посилається з цього приводу на абз. 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Позивач в позові не навів самостійних підстав для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45619581 від 20.02.2019, та скасування запису про право власності Міністерства хорони здоров`я України на будівлі «трансформаторна, Д», водночас суд не вбачає правових підстав, в даному випадку, для задоволення вимог позивача про повернення майна з чужого незаконного володіння, з огляду на їх недоведеність, відтак вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45619581 від 20.02.2019 та про скасування запису про право власності задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником нерухомого майна, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи. В даному випадку рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту. Тому закон спеціально регулює не тільки підстави набуття права власності, а й підстави його припинення.

Статтею 346 ЦК України визначені підстави припинення права власності. Так, відповідно до зазначеної норми, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Наведений у ч. 1 зазначеної статті перелік не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 цієї норми право власності може бути припинене також в інших випадках, встановлених законом. Проте, підстава припинення права власності має бути визначена саме законом.

Підстави припинення права власності можна умовно поділити на дві основні групи: 1) припинення права власності з волі власника (відчуження власником свого майна; відмова власника від права власності; знищення власником свого майна); 2) примусове припинення права власності.

Випадки припинення права власності з волі власника охоплюють дві групи ситуацій.

До першої групи ситуацій належать випадки укладення власником із власної волі різних правочинів з відчуження свого майна: купівля-продаж, міна, дарування, оренда з викупом та ін. Порядок припинення права власності відчужувача і виникнення права власності у набувача в цих випадках головним чином регулюються нормами права про угоди і договори.

Друга група ситуацій - добровільна відмова власника від права власності (ст. 347 ЦК), яка має бути безумовною і не містити будь-яких застережень. Це означає, що заява про відмову від права власності не повинна містити будь-яких умов щодо такої відмови, в тому числі і вказівку на особу, на користь якої власник відмовляється від речі. У такому випадку мова може йти про відчуження власником свого майна на користь іншої особи за певним правочином.

Примусове вилучення майна у його власника можливе лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі та у встановленому законом порядку за умови попереднього та повного відшкодування його вартості.

Заявляючи вимогу про припинення права власності позивач не зазначає на якій підставі, визначеній законом, суд має припинити право власності відповідача на будівлю «трансформаторна, Д», при цьому підстав для витребування спірного об`єкту нерухомості на користь позивача суд не встановив, враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність відповідної позовної вимоги.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведені обставини набуття ним права власності в 1995 році на спірний об`єкт нерухомості, також невірно визначені спосіб захисту порушеного права та коло відповідачів у справі, відповідно суд дійшов висновку, що заявлені Приватним акціонерним товариством "Закарпаттяобленерго" вимоги є необґрунтованими, не доведеними та не підлягають задоволенню.

При цьому, судом врахововано практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" у повному обсязі.

Щодо зробленої відповідачем усної заяви про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що оскільки в позові відмовлено по суті спору, то позовна давність за заявою відповідача у даних правовідносинах не застосовується, вказана заяву залишена без розгляду.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19.03.2021.

Суддя О.М.Ярмак