ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3121/20

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Манілець А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пономар", с. Межиріч Черкаської області,

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області

про стягнення 526 683,94 грн.

від позивача: Краснокутська Н.М., адвокат, ордер АН №1020245 від 26.10.2020;

від відповідача: Корзаченко В.М., адвокат, ордер АІ №1047476 від 01.08.2020;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Пономар", с. Межиріч Канівського району Черкаської області (далі по тексту - ТОВ «Пономар») звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 26.10.2020 № 26/1020пз до відповідача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1), в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 526 683,94 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, а також покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2018 між ТОВ "Пономар" (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір № 23019 купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов`язувався передати у власність продукцію - блоки грибного міцелію, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити продукцію. Позивач протягом лютого-квітня 2018 передав партіями товар на умовах ЕXW (склад продавця) на загальну суму 543576,00 грн., який відповідач оплатила частково в сумі 107 712,00 грн., відтак за відповідачем обліковується прострочена заборгованість в розмірі 435 864,00 грн., за наявності якої позивачем нараховано відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних в розмірі 33 907,00 грн. (24.02.2018 - 13.10.2020) та 56 912,94 грн. інфляційних втрат (березень 2018 - вересень 2020).

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/3121/20 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи).

27.11.2020 до господарського суду надійшло клопотання представника позивача від 26.11.2020 № 26/11/2020-1 про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме документів, що підтверджують суму заборгованості відповідача.

27.11.2020 до господарського суду надійшов відзив представника відповідача від 26.11.2020 на позовну заяву, в якому останній стверджує, що представлені позивачем витратні накладні та товарно-транспортні накладні, на підтвердження отримання відповідачем товару, є спірними, оскільки містять підроблені підписи з наслідуванням підпису відповідача й остання не отримувала товар за відповідними документами. За доводами представника відповідача представлені позивачем рахунки, витратні накладні та товарно-транспортні накладні містять недостовірну інформацію і викликають сумнів у їх справжності, жодним чином не підтверджують заявлені вимоги щодо передачі відповідачу чітко визначеного договором купівлі-продажу товару, що у свою чергу виключає наявність обов`язку відповідача щодо оплати товару за спірним накладними. Враховуючи невизнання відповідачем виникнення заборгованості та нарахованих сум для оплати, відповідно безпідставними є нарахування процентів річних та інфляційних втрат. Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та не підтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, представником відповідача подано до господарського суду клопотання від 25.11.2020 про призначення судової почеркознавчої експертизи. У клопотанні представник відповідача посилається на те, що відповідач ФОП ОСОБА_1 стверджує про наявність у документах, наданих позивачем, підроблених підписів із наслідуванням її підпису, за якими вона товар не отримувала. За таких обставин, представник відповідача просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському НДІ судових експертиз. На вирішення експертів пропонує поставити питання:

1. Чи виконаний підпис на договорі купівлі-продажу від 15.02.2018 №23019 від імені ФОП ОСОБА_1 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою із наслідуванням її підпису?

2. Чи виконані підписи на витратних накладних №1617 від 24.02.2018, №1618 від 25.02.2018, №1832 від 02.03.2018, №1833 від 03.03.2018, №2069 від 09.03.2018, №2070 від 10.03.2018, №2920 від 02.04.2018, №3233 від 11.04.2018, №3410 від 17.04.2018, та № 3423 від 18.04.2018 у графі "Отримав" від імені ФОП ОСОБА_1 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою із наслідуванням її підпису?

3.Чи виконані підписи на товарно-транспортних накладних №Р1617 від 24.02.2018, №Р1618 від 25.02.2018, №Р1832 від 02.03.2018, №Р1833 від 03.03.2018, №Р2069 від 09.03.2018, №Р2070 від 10.03.2018, №Р2920 від 02.04.2018, №Р3233 від 11.04.2018, №Р3410 від 17.04.2018, та № Р3423 від 18.04.2018 у графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" від імені ФОП ОСОБА_1 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою із наслідуванням її підпису?

4. Чи виконані підписи на договорі купівлі-продажу №23019 від 15.02.2018, витратних накладних №1617 від 24.02.2018, №1618 від 25.02.2018, №1832 від 02.03.2018, №1833 від 03.03.2018, №2069 від 09.03.2018, №2070 від 10.03.2018, №2920 від 02.04.2018, №3233 від 11.04.2018, №3410 від 17.04.2018, та № 3423 від 18.04.2018, товарно-транспортних накладних №Р1617 від 24.02.2018, №Р1618 від 25.02.2018, №Р1832 від 02.03.2018, №Р1833 від 03.03.2018, №Р2069 від 09.03.2018, №Р2070 від 10.03.2018, №Р2920 від 02.04.2018, №Р3233 від 11.04.2018, №Р3410 від 17.04.2018, та № Р3423 від 18.04.2018 однією особою чи різними особами?

Також відповідач просить суд зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю "Пономар" надати суду оригінали договору купівлі-продажу №23019 від 15.02.2018, витратних накладних №1617 від 24.02.2018, №1618 від 25.02.2018, №1832 від 02.03.2018, №1833 від 03.03.2018, №2069 від 09.03.2018, №2070 від 10.03.2018, №2920 від 02.04.2018, №3233 від 11.04.2018, №3410 від 17.04.2018, та № 3423 від 18.04.2018, товарно-транспортних накладних №Р1617 від 24.02.2018, №Р1618 від 25.02.2018, №Р1832 від 02.03.2018, №Р1833 від 03.03.2018, №Р2069 від 09.03.2018, №Р2070 від 10.03.2018, №Р2920 від 02.04.2018, №Р3233 від 11.04.2018, №Р3410 від 17.04.2018, та № Р3423 від 18.04.2018 для надання їх експертові для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Також представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у якому він просить суд розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 01.12.2020 задоволено клопотання представника відповідача та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 21.12.2020.

07.12.2020 на електронну пошту суду від позивача надійшли заперечення від 04.12.2020 №04/12/2020-1 про призначення у справі почеркознавчої експертизи, у яких позивач стверджує, що клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи не стосується предмету та підстав позову та відсутня дійсна потреба у призначенні судової почеркознавчої експертизи.

Позивач твердить, що цивільне законодавство виходить з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, є оспорюваним. Між тим відповідач не заявляє вимог про визнання недійсним договору з тих підстав, що вона не підписувала договір та накладні, як в окремому провадженні, так і шляхом подання зустрічного позову.

Позивач вважає, що відповідач намагається штучно затягнути судовий процес, посилаючись на те, що аналогічне клопотання про призначення судової експертизи відповідач подавав у справі Києво-Святошинського міськрайонного суду №369/15227/18, яке було судом задоволено та ухвалою від 10.09.2019 така експертиза була призначена. Однак відповідач ФОП ОСОБА_1 листом від 15.04.2020 відмовилася надати вільні, умовно вільні та експериментальні зразки підпису та почерка, посилаючись на запроваджений на території України карантин, у зв`язку з чим Київським НДІ судових експертиз було складено повідомлення від 18.06.2020 про неможливість надання висновку.

Також позивач, у разі задоволення судом клопотання про призначення експертизи, просить суд надати можливість запропонувати суду свої питання, та попередньо заявляє клопотання про витребування доказів, а саме просить суд, у разі призначення у справі судової експертизи, витребувати від АТ КБ "Приватбанк" прибуткові касові документи (заяви на переказ готівки та/або рахунки на сплату платежів та/або прибуткові касові ордери, інші доручення клієнта на здійснення переказу грошових коштів), щодо здійснення 18.04.2018 переказу грошових коштів від ОСОБА_1 на суму 107712,00 грн., оскільки такі документи можуть підтвердити, що саме ОСОБА_1 підписувала касові документи щодо платежу у сумі 107712,00 грн. на користь ТОВ "Пономар". Позивач просить суд на вирішення експерта винести питання: чи виконані підписи на витратних касових документах від імені ОСОБА_1 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою з наслідуванням її підпису?

09.12.2020 вказані заперечення від 04.12.2020 №04/12/2020-1 надійшли до суду в оригіналі поштою.

09.12.2020 від позивача до суду надійшла відповідь від 04.12.2020 №04/12/2020-3 на відзив ФОП ОСОБА_1, у якому, посилаючись зокрема на позиції постанови Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010, представник позивача твердить, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. ТОВ "Пономар" вже звертався до Києво-Святошинського районного суду про стягнення заявленої заборгованості, однак провадження у справі було закрито з підстав порушення юрисдикції, відтак відповідач довгий час обізнана про вжиття товариством "Пономар" заходів до стягнення заборгованості, однак про визнання недійсним договору позовних вимог до суду не заявляє, не звертається до позивача за поверненням часткової оплати як безпідставно отриманих коштів. Позивач вважає незрозумілим та нелогічним, що відповідач здійснює часткову оплату за договором, який вона не підписувала.

Позивач, посилаючись на правову позицію постанови Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №822/2373/17, відповідно до якої у разі, якщо товар дійсно був поставлений покупцю, то дефекти в первинних документах (за умови що зазначена у них інформація дозволяє ідентифікувати суб`єктів господарювання та господарську операцію) самі по собі не можуть свідчити про нереальне вчинення поставки, відхиляє посилання відповідача на відсутність посади, прізвища та ініціалів особи, яка здавала вантаж, відсутність відомостей про відповідність стану вантажу правилам його перевезення у товарно-транспортних накладних. Позивач вважає їх доказом деяких дефектів у первинних документах, які не свідчать про відсутність господарської операції, оскільки в результаті такої відбувся реальний рух активів.

В судове засідання 21.12.2020 з`явились представники позивача та відповідача.

В судовому засіданні представник позивача заявила клопотання про поновлення судом строку на подання доказу, а саме заяви свідка ФОП Кавєріна М.С., який виступав перевізником у спірних поставках, відповідно доставляв спірний товар відповідачу на її замовлення.

У судовому засіданні суд розглянув подані сторонами клопотання, ухвалою від 21.12.2020 залишив без задоволення клопотання про призначення у справі судової експертизи (з мотивів, наведених в ухвалі), оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 18.01.2021 та у порядку ст. 91 ГПК України витребував від позивача оригінали документів, доданих до позовної заяви, на яких ґрунтуються вимоги про стягнення заборгованості (договору, витратних та товарно-транспортних накладних), зазначивши, що відповідно до частини 6 ст. 91 ГПК України якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

30.12.2020 від представника позивача надійшло клопотання від 24.12.2020 №24/12-2020-1 про доручення доказів по справі, до якого додана нотаріально посвідчена (за реєстровим номером 2323) заява свідка ОСОБА_2 від 22.12.2020.

18.01.2021 на електронну пошту суду від представника позивача надійшло клопотання від 17.01.2021 про відкладення розгляду справи, обґрунтоване особистими сімейними обставинами представника із додаванням копій відповідних письмових доказів на підтвердження цих обставин.

18.01.2021 від представника відповідача надійшли заперечення щодо доручення доказів до матеріалів справи, у яких представник відповідача твердить, що заява свідка ОСОБА_2 подана позивачем із пропущенням строку, встановленого ст. 80 ГПК України без достатнього обґрунтування пропущення строку, у зв`язку з чим суд має не брати її до уваги.

Також 18.01.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання (повторне) про призначення судової почеркознавчої експертизи, у якому відповідач повторно просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському НДІ судових експертиз.

Ухвалою від 18.01.2021 суд залишив без задоволення повторно подане клопотання представника відповідача про призначення у справі судової експертизи (з мотивів, наведених в ухвалі) та відклав підготовче судове засідання на 01.02.2021.

01.02.2020 до господарського суду Київської області надійшла заява представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Корзаченка В.М. про відвід судді Конюх О.В. від розгляду справи, мотивована тим, що під час підготовчого судового засідання представником відповідача було двічі заявлено клопотання про проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, оскільки відповідач вказує на те, що частину поданих позивачем документів вона не підписувала та товар не отримувала, що може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Натомість суддею у справі двічі відмовлено у задоволенні вказаного клопотання без належного обґрунтування такої позиції суду, що може вказувати на заінтересованість у результаті розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 01.02.2021 за участю представників сторін заяву про відвід, суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Позивачем надано для огляду в судовому засіданні оригінал договору №23019 купівлі-продажу від 15.02.2018. Оригінали витратних та товарно-транспортних накладних, за якими заявлено до стягнення заборгованість, представник позивача для огляду не подала, посилаючись на їх втрату товариством «Пономар» при переїзді.

Ухвалою від 01.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 16.02.2021. В судовому засіданні 16.02.2021 суд розпочав з`ясування обставин справи та дослідження доказів та оголосив перерву до 01.03.2021, про що повідомив присутніх представників обох сторін особисто під розпис.

01.03.2021 від представника позивача надійшли письмові пояснення від 26.02.2021 №16/02/2021-1 щодо відсутності оригіналів первинних документів по спірним поставкам. Позивач, посилаючись на позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 01.10.2018 №910/18036/17, від 23.10.2019 №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 №917/2101/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, постановах Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 та від 24.03.2020 у справі №904/1975/19, твердить, що подані позивачем докази поставки товару позивачем та прийняття товару відповідачем є більш вірогідними, ніж голослівні заперечення представником відповідача справжності поданих копій із посиланням на те, що частина первинних документів відповідачем не підписувалась та товар за ними не отримувався.

01.03.2021 від представника відповідача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи та стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12 485,00 грн.

У судовому засіданні 01.03.2021 після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

15.02.2018 між ТОВ «Пономар» (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір №23019 купівлі-продажу (далі - Договір), копія якого додана до матеріалів справи, а оригінал поданий для огляду в судовому засіданні, відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язується передати у власність покупця продукцію (блоки грибного міцелію пророщені), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію (пункт 1.1);

- передача кожної партії продукції здійснюється продавцем на умовах EXW (склад продавця) (пункт 4.3);

- оплата продукції здійснюється покупцем по безготівковому розрахунку шляхом 100% передоплати не пізніше ніж за два робочі дні до моменту передачі продукції (пункти 5.2, 5.3);

- договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 (пункт 10.1).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Інше встановлено пунктом 5.2 та 5.3 Договору, які передбачають поставку на умовах 100% передоплати не пізніше ніж за два робочі дні до моменту передачі товару. Разом із тим, позивач без отримання передоплати поставив, а відповідач прийняла товар за витратними накладними та відповідними ним ТТН, а саме:

від 24.02.2018 №1617 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 24.02.2018 №Р1617);

від 25.02.2018 №1618 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 25.02.2018 №Р1618).

Відповідно до частин 1, 4 ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно із частиною 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відтак, в порядку статей 538, 692 ЦК України у зв`язку із прийняттям 24.02.2018 та 25.02.2018 виконання зобов`язання з поставки, у відповідача 26.02.2018 (оскільки 24.02.та 25.02.2018 припадають на вихідні) настав обов`язок з повної оплати отриманого товару, а з 27.02.2018 настало прострочення.

Як свідчить додана до матеріалів справи банківська виписка, ФОП ОСОБА_1 оплатила отриманий товар у сумі 107712,00 грн. 18.04.2018.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК, відтак, обмеження нарахування шістьма місяцями відповідно до ст. 232 ГК України до 3% річних та інфляційних втрат не застосовується.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за вищевказаними поставками на загальну суму 107712,00 грн., за період з 27.02.2018 по 17.04.2018 включно, суд встановив, що з відповідача на користь позивача за вказаними поставками належить до стягнення 3% річних в сумі 442,66 грн. та інфляційні втрати в сумі 2056,00 грн.

Позивач твердить, що поставив відповідачу товар за договором ще на 435824,00 грн., а саме за витратними та товарно-транспортними накладними:

від 24.02.2018 №1617 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 24.02.2018 №Р1617);

від 25.02.2018 №1618 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 25.02.2018 №Р1618).

від 02.03.2018 №1832 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 02.03.2018 №Р1832);

від 03.03.2018 №1833 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 03.03.2018 №Р1833);

від 09.03.2018 №2069 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 09.03.2018 №Р2069);

від 10.03.2018 №2070 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 10.03.2018 №Р2070);

від 02.04.2018 №2920 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 02.04.2018 №Р2920);

від 11.04.2018 №3233 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 11.04.2018 №Р3233);

від 17.04.2018 №3410 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 17.04.2018 №Р3410);

від 18.04.2018 №3423 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 18.04.2018 №Р3423).

Позивач твердить, що відповідач прийняла вказані поставки, підписавши накладні, однак станом на час розгляду справи кошти за товар не сплатила, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу 435864,00 грн. та нараховує на вказану прострочену заборгованість 3% річних та інфляційні втрати.

Представник відповідача заперечує факт поставки товару за вказаними накладними та твердить про те, що ФОП ОСОБА_1 такі документи не підписувала.

Відповідно до частини 6 ст. 91 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд ухвалою від 21.12.2020 витребував від позивача для огляду оригінали документів, доданих до позовної заяви, на яких ґрунтуються вимоги про стягнення заборгованості. Суд неодноразово попереджав представника позивача про передбачені ст. 91 ГПК України наслідки неподання оригіналів витратних та товарно-транспортних накладних, щодо яких відповідач заперечує факт підписання та факт поставки товару.

Позивачем надано для огляду в судовому засіданні оригінал договору №23019 купівлі-продажу від 15.02.2018. Оригінали витратних та товарно-транспортних накладних, за якими заявлено до стягнення заборгованість, представник позивача для огляду не подала, посилаючись на їх втрату товариством «Пономар» при переїзді.

Суд звертає увагу на позицію постанови Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19 щодо необхідності дослідження реального руху товару та відображення операцій з купівлі товару у податковому обліку продавця та покупця.

Під час розгляду справи суд з`ясовував можливу наявність примірників вказаних витратних та товарно-транспортних накладних у інших осіб та відображення вказаних господарських операцій у податковому обліку. З усних пояснень сторін з`ясовано, що покупець ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, у зв`язку з чим податкові накладні за вищенаведеними витратними накладними не реєструвалися у єдиному реєстрі податкових накладних. Також судом з`ясовано, що у експедитора ФОП Каверіна М.С. не збереглися примірники ТТН, оскільки підписані ФОП ОСОБА_1 витратні накладні та ТТН він повертав працівнику ТОВ «Пономар», про що зазначив у заяві свідка.

В силу прямої вказівки частини 6 ст. 91 ГПК України суд не може взяти до уваги при вирішенні спору копії витратних та товарно-транспортних накладних, витребувані судом оригінали яких не були подані, та існування яких інша сторона заперечує.

Посилання позивача на позиції Верховного Суду, викладені

у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 (за позовом ТОВ "Газ інвест" до ПАТКБ "Приватбанк" про зобов`язання відповідача звільнити з під арешту та закрити рахунки; визнання договору банківського рахунку № zф1i8c від 05.06.2008 припиненим);

у постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (за позовом ПрАТ "АПК-Інвест" до ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" про зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення з неустойки, спір полягає у різному тлумаченні сторонами дати укладення договору поставки);

у постанові від 18.11.2019 у справі №902/761/18 (за позовом ФГ "Агро-Вдалий" до ФОП Олійчук С .С. про стягнення збитків ( упущеної вигоди, орендної плати за землю, земельного податку), спір полягає у тому, що орендовані позивачем земельні ділянки без достатніх правових підстав оброблялися Відповідачем, у зв`язку із чим Позивач був позбавлений можливості отримати врожай);

у постанові від 04.12.2019 у справі №917/2101/17 (спір між ПрАТ "Полтавське автотранспортне підприємство 1662" (іпотекодавець) та ПАТ "Кристалбанк" (іпотекодержатель) щодо ціни (вартості) набуття Відповідачем права власності на предмет іпотеки);

у постанові Великої Палати від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (за позовом фізичної особи до КП «Гайсинська меблева фабрика» про визнання недійсними рішень загальних зборів співвласників, згідно з якими позивача звільнили з посади директора й обрали виконавчий комітет, та повторно звільнили з посади директора, на цю посаду обрали іншу особу та позбавили позивача права оренди приміщень) ;

у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 (за позовом ТОВ "Щедро" (власника вантажу) до ФОП Седельникова К.О. (виконавця) про стягнення збитків, завданих втратою вантажу за договором, укладеним шляхом обміну електронними листами)

є безпідставними та судом відхиляються, оскільки відносини сторін у вказаних справах не є подібними до справи №911/3121/20. У зазначених справах позиція Верховного Суду щодо вірогідності доказів не стосувалась письмових первинних бухгалтерських документів, які складаються відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», фіксують факт господарської операції з поставки та рух товарно-матеріальних цінностей, і оригінали яких не були подані на вимогу суду в порядку частин 5 та 6 ст. 91 ГПК України.

Також суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №904/1975/19 (за позовом ТОВ "Кривбаспромобладнання" (підрядник) до ТОВ "Промислові ремонти" про стягнення заборгованості за договором підряду). У даній справі Верховний Суд підтвердив законність відхилення судами клопотання відповідача про огляд оригіналів доданих до позову письмових доказів (актів приймання виконаних підрядних робіт), яке не було достатньо обґрунтованим. Однак з викладеного у вказаній постанові не вбачається наявності права у господарського суду ігнорувати пряму вказівку частини 6 ст. 91 ГПК України не брати до уваги копії письмових доказів, оригінали яких не були подані стороною на вимогу суду, викладену в ухвалі, яка набрала законної сили.

За змістом ст. 208 ЦК України правочини між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем слід вчиняти у письмовій формі, крім тих правочинів, які повністю виконуються у момент їх вчинення (ст. 206 ЦК України)..

Сторони на власний розсуд можуть обрати контрагента, укласти договір, та визначити його умови (ст. 627 ЦК України), однак, правила документального відображення господарської операції з поставки та складення первинних документів врегульоване законом і не допускає вільного розсуду сторін правочину.

Предметом позову є стягнення основної заборгованості інфляційних та річних, нарахованих позивачем за письмовим договором №23019 купівлі-продажу від 15.02.2018, виконання якого має бути зафіксовано у належно складених письмових первинних документах і не може встановлюватися на підставі пояснень представників учасників справи або свідків.

Розглядаючи справу, суд повинен в межах предмету спору встановити факт укладення договору, встановлення та зміст зобов`язальних відносин сторін; факт та дату поставки товару, факт приймання поставки покупцем, вартість товару, строк оплати тощо. Вказані складові у відносинах поставки між суб`єктами господарювання потребують документальної визначеності «до копійки» та не можуть встановлюватися судом з більшим чи меншим ступенем вірогідності.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постанові від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Суд бере до уваги подану заяву від 22.12.2020 свідка ОСОБА_2 , разом із тим, із вказаної заяви неможливо встановити дати та суми поставок, відповідність поставленого товару укладеному між позивачем та відповідачем договору, інші факти, що входять до предмету доказування у справі.

З огляду на викладене, відповідно до частини 6 ст. 91 ГПК України факт поставки товару позивачем за витратними накладними від 24.02.2018 №1617 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 24.02.2018 №Р1617); від 25.02.2018 №1618 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 25.02.2018 №Р1618), від 02.03.2018 №1832 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 02.03.2018 №Р1832); від 03.03.2018 №1833 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 03.03.2018 №Р1833); від 09.03.2018 №2069 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 09.03.2018 №Р2069); від 10.03.2018 №2070 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 10.03.2018 №Р2070); від 02.04.2018 №2920 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 02.04.2018 №Р2920); від 11.04.2018 №3233 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 11.04.2018 №Р3233); від 17.04.2018 №3410 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 17.04.2018 №Р3410); від 18.04.2018 №3423 на суму 55110,00 грн. (ТТН від 18.04.2018 №Р3423) не доведені належними та допустимими доказами.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд задовольняє позов ТОВ «Пономар» частково, ухвалює рішення про стягнення з ФОП ОСОБА_1 442,66 грн. 3% річних та 2056,00 грн. інфляційних втрат, розрахованих за прострочення оплати товару, отриманого за витратними накладними від 24.02.2018 №1617 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 24.02.2018 №Р1617) та від 25.02.2018 №1618 на суму 53856,00 грн. (ТТН від 25.02.2018 №Р1618).

Решту вимог суд залишає без задоволення у зв`язку із недоведеністю.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, суд, відповідно до свого права, передбаченого частиною 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору у мінімальному законом встановленому розмірі 2102,00 грн.

Відповідач просить суд стягнути з позивача ТОВ «Пономар» 12485,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

відповідач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу надав суду:

копію договору про надання правничої допомоги від 31.07.2020, укладеного між адвокатом Корзаченком В.М. та ОСОБА_1, предметом якого є надання клієнту правничої допомоги; копію свідоцтва №4365/10 про право на зайняття адвокатською діяльністю від 25.11.2010; ордер АІ №1047476 від 01.08.2020;

додаток №1 до Договору - розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (виходячи із 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 годину роботи, в тому числі: ознайомлення з позовною заявою 2270,00 грн.; підготовка відзиву, клопотань 5 675,00 грн., участь у судових засіданнях 21.12.2020, 18.01.2021, 16.02.2021, 01.03.2021 по 567,50 грн., підготовка повторного клопотання про призначення експертизи - 1135,00 грн., участь у судовому засіданні 01.02.2021, підготовка заяви про відвід судді - 1135,00 грн.) всього на суму 12485,00 грн.;

Акт здачі-прийняття виконаних робіт на вартість правничої допомоги адвоката 12485,00 грн.; рахунок-фактуру №002 від 25.02.2021 на суму 12 485,00 грн.;

меморіальний ордер від 26.02.2021, за яким вартість послуг адвоката була фактично оплачена в сумі 12 485,00 грн.

Відповідно до ч.5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (зокрема щодо співмірності витрат на професійну правову допомогу) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача у судовому засіданні 01.03.2021 в усних поясненнях проти заяви про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат заперечила, вказавши про не співмірність вказаної у заяві суми складності справи та часу, витраченому адвокатом на надання правової допомоги у справі. Зокрема, представник позивача твердить, що правова позиція викладена у відзиві та у клопотанні про призначення судової експертизи майже повністю відтворює такі ж документи, що подавалися відповідачем у справу Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/15227/18, провадження у якій було закрито ухвалою від 23.09.2020 за непідвідомчістю. Повторне клопотання про призначення судової експертизи було аналогічним первісно поданому клопотанню, а його подача не була необхідною, позаяк судом зазначене у ньому питання вже було вирішено.

Суд, виходячи із змісту позовних вимог, складності спірних відносин сторін, погоджується з тим, що вартість послуг адвоката за підготовку відзиву та клопотань про розгляд справи у загальному провадженні та про призначення судової експертизи 5 675,00 грн. є неспівмірною витраченому адвокатом часу та складності, вважає співмірною суму 3000,00 грн. Також суд вважає неспівмірною вартість послуг адвоката за підготовку повторного клопотання про призначення судової експертизи 1135,00 грн., та вважає співмірною суму 500,00 грн.

З огляду на викладене, розподілу між сторонами належать витрати відповідача на правову допомогу в сумі 9175,00 грн. Відповідно до частини 4 ст. 129 ГПК України вказані витрати на правову допомогу суд покладає на позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в сумі 9131,47 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар» задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар» (19035, Черкаська область, Канівський район, с. Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22, ідентифікаційний код 39367597)

442,66 грн. (чотириста сорок дві гривні шістдесят шість копійок) 3% річних;

2056,00 грн. (дві тисячі п`ятдесят шість гривень нуль копійок) інфляційних втрат;

2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок ) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар» (19035, Черкаська область, Канівський район, с. Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22, ідентифікаційний код 39367597)

на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

9131,47 грн. (дев`ять тисяч сто тридцять одну гривню сорок сім копійок) витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 26.03.2021.

Суддя О.В. Конюх