ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/379/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ГОРН" (61075, м. Харків, вул. Северина Потоцького, буд. 38а, ідентифікаційний код 36226069)
про стягнення 37 866,42 грн
за участю представників учасників справи:

позивача - адвоката Верби В.В., довіреність № 18-67 від 21.12.2020;

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ГОРН" штрафу у розмірі 37866,42 грн, що нарахований позивачем згідно з п.10.3. договору поставки № 179 від 15.02.2019, який укладений між позивачем та відповідачем. Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем строків поставки товару, що погоджені сторонами у додатковій угоді № 4 від 07.02.2020 до договору поставки № 179 від 15 лютого 2019 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.02.2021 залишено позовну заяву Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення даної ухвали. Позивачу у 10-денний строк з дня вручення даної ухвали запропоновано подати до господарського суду Харківської області: засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову.

19.02.2021 до господарського суду Харківської області від позивача у справі надійшли письмові пояснення за вх. № 4205. Вказані письмові пояснення надіслані позивачем поштовим відправленням 18.02.2021.

У наданих письмових поясненнях позивач зазначає, що ним було подано до позовної заяви засвідчені копії доказів, а тому вважає що ним дотримано всі вимоги законодавства щодо надання засвідчених копій доказів до позову.

Проте, в ухвалі господарського суду Харківської області від 10.02.2021 зазначено, що документи додані до позовної заяви прошито двома пакетами документів та на зворотному боці останнього аркуша пакетів міститься папірець на якому проставлено відмітку: "Згідно з оригіналом, прошито, пронумеровано та скріплено підписом 14 аркушів Голова правління АТ "ЗФЗ" П.О. Кравченко" та "Згідно з оригіналом, прошито, пронумеровано та скріплено підписом 24 аркушів Голова правління АТ "ЗФЗ" П.О. Кравченко".

Отож, позивачем не було вказано дати засвідчення копій наданих документів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/379/21. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 22 березня 2021 р. о 12:00 год.

Також, ухвалою господарського суду Харківської області від 24 лютого 2021 року витребувано у позивача оригінали документів доданих до позовної заяви в копіях (для огляду у судовому засіданні).

Присутній представник позивача у судовому засіданні 22.03.2021 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, надав частково оригінали документів доданих до позовної заяви в копіях, які суд оглянув у судовому засіданні та повернув представнику позивача.

Представник відповідача у судове засідання 22.03.2021 не з`явився, проте 18.03.2021 надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №6271), який приєднано судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову, зокрема посилаючись на те, що між АТ "Запорізький завод феросплавів" та ТОВ "НВП ГОРН" було укладено договір поставки № 179 від 15 лютого 2019 року відповідно до умов якого постачальник - ТОВ "НВП ГОРН" зобов`язався в порядку та на умовах визначених договором поставити, а покупець - АТ "Запорізький завод феросплавів" прийняти та оплатити продукцію в асортименті та за цінами вказаними у додатку (специфікаціі) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.2 договору постачальних зобов`язується поставити Товар Покупцеві у строки визначені у п. 3.3. договору.

При цьому п. 3.3. договору визначено що поставка товару здійснюється Постачальником згідно п. 3.1. договору тільки після отримання Покупцем письмового підтвердження про готовність Товару до відвантаження.

Відповідно до додатку № 1 до договору від 15.02.2019 сторони визначили, що за договором передається товар - пружина у кількості 62 шт на загальну суму 107 508,00 грн.

Термін поставки визначено наступним чином 12 шт - 5 календарних днів з моменту підписання договору сторонами, 50 шт - 10 календарних днів від дати відкриття акредитиву.

При цьому, відповідно до додаткової угоди № 4 від 07.02.2020 та додаткової угоди № 6 від 08.09.2020 до договору було внесено відповідні зміни, а саме: термін поставки визначено 90 календарних днів від дати відкриття акредитиву.

Однак, позивач у позовній заяві зазначає, що акредитив відкрито 31.03.2020, втім до справи жодного доказу цих істотних обставин не надає.

В судовому засіданні 22.03.2021 судом повідомлено позивача про надходження до суду відзиву на позовну заяву, проте позивач повідомив суд про те, що не має наміру скористатися своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив та вважає, що справа може бути розглянута в даному судовому засіданні за наявними доказами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

15 лютого 2019 року між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (надалі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО ГОРН" (надалі - Постачальник) укладено договір поставки №179 (надалі- Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту Товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п.1.1. Договору).

Згідно з п.2.2 Договору, у додатку (специфікації) та додаткових угодах до Договору зазначаються такі відомості про Товар:

а) повне найменування Товару;

б) виробник, країна походження Товару;

в) одиниця виміру Товару;

г) кількість кожного найменування (сорту, виду) Товару;

д) загальна кількість Товару;

е) якісні характеристики Товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ, тощо);

є) технічні характеристики Товару (посилання ГОСТ, ТУ, ДСТУ, тощо):

ж) ціна кожного найменування (сорту, виду) Товару:

з) загальна вартість Товару:

и) комплектність, фасування Товару (при необхідності);

ї) порядок оплати та форма розрахунків;

й) умови поставки товару;

к) код УКТЗЕД Товару.

За згодою сторін в додатку (специфікації) до Договору можуть бути вказані також і інші відомості про Товар.

Згідно з п.3.2. Договору Постачальник зобов`язується поставити Товар Покупцеві у строки, визначені п. 3.3. цього Договору.

Відповідно до п.3.3. Договору поставка Товару здійснюється Постачальником згідно п. 3.1. даного Договору тільки після отримання Покупцем письмового підтвердження про готовність Товару до відвантаження.

Поставка Товару повинна бути поставлена однією партію в одному автотранспортному засобі, або згідно з графіком, якщо це обумовлено додатками, специфікаціями чи додатковими угодами.

Загальна сума договору на момент його складання становить 107 508,00 грн з урахуванням ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок Товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п.5.2. Договору).

Відповідно до п.10.3. Договору у разі порушення строків поставки Товару згідно даного Договору Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 0,5% від суми не поставленого (недопоставленого) товару за кожен день прострочення. У разі продовження такого прострочення більше 10-ти календарних днів Постачальник додатково сплачує Покупцю штраф у розмірі 10% від суми не поставленого (недопоставленого) Товару.

Даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і скріплення їх печатками. Термін дії договору закінчується 31.12.2020р., але не раніше повного виконання зобов`язань обома Сторонами (п.12.1. Договору).

Також, між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 від 07.02.2020 до Договору, відповідно до якої сторони погодили поставку товару - пружина у кількості 66 шт на загальну суму без ПДВ 22770,00 грн та пружина у кількості 72 шт на загальну суму без ПДВ 100440,00 грн, а загальна ціна товару з урахуванням ПДВ - 147852,00 грн.

Додатковою угодою № 6 від 08.09.2020 до Договору сторони внесли зміни щодо ціни товару, яку визначено у додатковій угоді № 4 від 07.02.2020, а саме погодили, що загальна вартість товару - 145625,58 грн з ПДВ.

У додатковій угоді № 4 від 07.02.2020 до Договору сторони погодили наступне.

Термін поставки: на протязі 90 календарних днів від дати відкриття акредитиву;

- Умови поставки: DDP, склад Покупця, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11;

- Умови оплати: Покупець здійснює оплату шляхом відкриття строком на 145 календарних днів безвідкличного документарного акредитиву.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 105910,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №76 від 27.07.2020 на суму 25056,00 грн, видатковою накладною №82 від 30.07.2020 на суму 49248,00 грн та видатковою накладною №104 від 15.10.2020 на суму 31606,00 грн.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконав свої обов`язки щодо додержання строків поставки товару на адресу позивача чим порушив умови Договору.

Підставою звернення до суду із даним позовом із вимогою про застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством України та умовами договору, як вказує позивач, стало неналежне виконання відповідачем умов договору, що проявилися в порушенні строків поставки товару, а тому розмір штрафу за порушення строків поставки Товару, що має бути сплачений відповідачем на користь позивача складає 37 866,42 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позову та наполягав на відмові у задоволенні позову, зокрема посилаючись на те, що позивач у позові зазначає, що акредитив відкрито 31.03.2020, однак до справи жодного доказу цих істотних обставин позивачем не надано.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом ст.ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 173 Господарського кодексу України один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 цього ж Кодексу встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що за умовами додаткової угоди № 4 строк поставки складає 90 календарних днів від дати відкриття акредитиву.

Відповідно до ст. 1093 Цивільного кодексу України у разі розрахунків за акредитивом банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов`язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття покритого акредитива при його відкритті бронюються грошові кошти платника на окремому рахунку в банку-емітенті або виконуючому банку. У разі відкриття непокритого акредитива банк-емітент гарантує оплату за акредитивом при тимчасовій відсутності коштів на рахунку платника за рахунок банківського кредиту.

Частиною 1 статті 1096 названого Кодексу визначено, що для виконання акредитива одержувач грошових коштів подає до виконуючого банку документи, які передбачені умовами акредитива, що підтверджують виконання всіх умов акредитива.

У разі порушення хоча б однієї з цих умов виконання акредитива не провадиться.

Згідно п. 22 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 514, банк-емітент після перевірки правильності заповнення заяви про відкриття акредитива, виконання всіх умов, за яких відкривається акредитив та які передбачені договором про відкриття акредитива та/або кредитним договором, та/або іншим договором (якщо такий укладено) надсилає повідомлення про відкриття акредитива за реквізитами, зазначеними в заяві про відкриття акредитива, з урахуванням вимог пункту 21 розділу II цього Положення.

Акредитив є відкритим із дати відправлення повідомлення про його відкриття. Акредитив є чинним з дати його відкриття, крім випадків, якщо текст акредитива містить окрему умову щодо дати або події, після якої відкритий акредитив набере чинності.

Позивач стверджує, що датою відкриття акредитиву є 31.03.2020. Як на доказ повідомлення відповідача про відкриття акредитива позивач посилається на лист АТ "ЗФЗ" про відкриття акредитиву.

Проте, матеріали справи не містять листа АТ "ЗФЗ" про відкриття акредитиву, а також не містять доказів ані надсилання на адресу відповідача, ані доказів вручення відповідачу цього листа АТ "ЗФЗ", в судовому засіданні представник позивача також не надав для огляду відповідного листа, який би підтверджував обізнаність відповідача із тим, що акредитив відкрито 31.03.2020.

Більш того, відповідач заперечує проти повідомлення його про відкриття акредитиву, матеріали справи не містять доказів відкриття строком на 145 календарних днів безвідкличного документарного акредитиву та належного повідомлення про це відповідача.

Отже, доказів повідомлення відповідача про відкриття акредитиву, з яких можна було б дійти висновку про те, що датою його відкриття є саме 31.03.2020 позивачем не надано, як і не надано доказів, що відповідач фактично дізнався про відкриття акредитива саме в цю дату.

Суд зазначає, що обізнаність відповідача про відкриття акредитива впливає на термін поставки товару, оскільки останній рахується від дати відкриття акредитива.

З урахуванням наведеного вище, позивач не довів порушення відповідачем строків поставки товару та, відповідно, у позивача відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій, передбачених п. 10.3 договору поставки № 179 від 15.02.2019.

Суд звертає увагу на те, що у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. У належному та правильному вирішенні господарського спору провідне місце посідає дослідження доказів, що містять інформацію щодо обставин даного спору.

Стаття 74 ГПК України, розподіляючи обов`язки щодо доказування, встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 4 ст. 74 ГПК закріплює положення, згідно з якими суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18 необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Головним обов`язком суду та взагалі суттю судового провадження є встановлення істинних фактичних обставин у справі. У свою чергу учасники по справі здійснюють відповідні процесуальні дії щодо доведення тих чи інших обставин (фактів) шляхом надання доказів, а вже суд їх повинен об`єктивно оцінити.

У статті 79 ГПК зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами по справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому як сторона користується стандартами доказування виступає її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн слід покласти на позивача, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн покласти на позивача: Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542).

Позивач: Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11, ідентифікаційний код 00186542).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Горн" (61075, м. Харків, вул. Северина Потоцького, буд. 38а, ідентифікаційний код 36226069).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "26" березня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова