ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.2021 Справа № 920/1062/20
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А., за участі секретаря судового засідання Галашан І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1062/20 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524),

до відповідача: фізичної особи-підприємця Єщенка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ),

про стягнення 360 059,10 грн,

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

21.10.2020 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача 360059,10 грн, з яких: 339730,94 грн страхового відшкодування в порядку регресу, 16262,53 грн пені, 4065,63 грн - 3% річних, а також стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги вмотивовані наявністю у позивача права на отримання від відповідача відшкодування збитків (компенсації виплаченого страхового відшкодування) у зазначеному розмірі.

У позовній заяві позивачем наведено орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, який складається з судового збору в сумі 5 095,97 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою суду від 26.10.2020 позовну заяву від 21.10.2020 вх. № 3212 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до відповідача: фізичної особи-підприємця Єщенка Сергія Васильовича про стягнення 360 059,10 грн залишено без руху; встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви: шляхом подання суду доказів надсилання позовної заяви учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів цінним листом з описом вкладення, а також а також доказів доплати судового збору в сумі 112,78 грн.

12.11.2020 від представника позивача до суду надійшов лист-пояснення щодо усунення недоліків відповідно до якої позивачем виконано вимоги судової ухвали від 26.10.2020 та подано до суду докази надсилання копії позовної заяви на адресу відповідача разом з доданими до неї документами, також докази доплати судового збору в сумі 112,78 грн

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 16.11.2020 у справі № 920/1062/20 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/1062/20; справу розглядати у порядку загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 24.12.2020, 10:30.

Ухвалою суду від 24.12.2020 у справі № 920/1062/20 постановлено відкласти підготовче засідання на 13.01.2021, 11:00.

12.01.2021 від представника позивача електронною поштою надійшло клопотання від 12.01.2021 № ЮКК/2111 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Ухвалою суду від 13.01.2021 у справі № 920/1062/20 постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів до 16.02.2021 та відкласти підготовче засідання на 09.02.2021, 12:00.

04.02.2021 від представника позивача електронною поштою надійшло клопотання від 04.02.2021 № ЮКК/2131 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 09.02.2021 у справі № 920/1062/20 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання 16.03.2021, 11:00.

В судове засідання по суті 16.03.2021 представник позивача не з`явився. 11.03.2021 від представника позивача електронною поштою надійшло клопотання від 11.03.2021 № ЮКК/2144 про розгляд справи за відсутності представника позивача. Також у цьому клопотанні представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання по суті не з`явився, відзиву на позов чи письмових заперечень по суті позовних вимог до суду не подав, про дату, час та місце судового слухання справи повідомлений судом належним чином 12.02.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуте на адресу суду відділенням поштового зв`язку.

Згідно зі статтею 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Відповідно до статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Враховуючи нез`явлення представника відповідача у судове засідання, не подання ним відзиву на позов та не повідомлення суду поважності причин неявки в судове засідання по суті, суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої статті 178 ГПК України, за відсутності представників учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

27.02.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОР» було укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів № 40-1411-00014 (далі - договір страхування).

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим вантажем, зазначеним в пункті 1.1 відповідного додатку до договору страхування, який є його невід`ємною частиною (страховий сертифікат), не залежно від способу та умов його перевезення (пункт 3.1 договору страхування).

Застрахованим вантажем є жерстяна тара (пункт 1.1 страхового сертифікату). Товаросупроводжувальними документами є рахунок-фактура № 441 від 27.08.2019 року (пункт 1.1.2 страхового сертифікату).

Вантажовідправником виступає страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВОР», вантажоодержувачем виступає «METAL-PACK Sp. z o.o.» (пункти 1.1.3, 1.1.4 страхового сертифікату).

Перевізником виступає відповідач - фізична особа-підприємець Єщенко С.В. (пункт 1.1.7 страхового сертифікату).

Маршрут перевезення: 42320, Україна, Сумська область, Сумський район, смт Хотінь, вул. Соборна, 51 - ППр «Краківець-Корчова» (пункт 1.2 страхового сертифікату).

Транспорт, яким здійснюється перевезення: автомобіль Skania НОМЕР_3, пр-п НОМЕР_2 (пункт 1.3 страхового сертифікату).

Страхова сума і страхова вартість визначена у розмірі 424 738,28 грн (пункти 1.4, 1.5 страхового сертифікату).

Договором страхування визначено, що до страхових випадків належать випадки і підлягають відшкодуванню збитки від знищення (втрати) та/або пошкодження всього чи частини Застрахованого вантажу внаслідок чи з причин, у тому числі пожежі або вибухи, а також внаслідок заходів, прийнятих для гасіння пожежі (пункт 4.2.2 договору страхування).

Відповідно до пункту 12.1.1 договору страхування підлягають відшкодуванню, зокрема збитки від пошкодження або зникнення (втрати) застрахованого вантажу внаслідок страхового випадку.

26.06.2019 між ТОВ Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВОР» (замовник) та фізичною особою-підприємцем Єщенко Сергієм Васильовичем (перевізник) укладено договір № 43 (договір перевезення).

Предметом договору перевезення визначено, що в порядку та на умовах визначених договором перевезення, перевізник бере на себе зобов`язання надавати замовнику автотранспорт, приймати та перевозити вантажі замовника в міжнародному та міжміському сполученнях, в обсягах, у відповідності з договором. (пункт 1.1 договору перевезення).

За умовами договору перевезення - перевезення вантажів здійснюється на підставі заявок замовника ( пункт 1.2 договору перевезення).

Пунктом 2.1 договору перевезення визначено, що перевезення вантажів в міжнародному та міжміському сполученні здійснюються у відповідності з умовами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПГ), Прави перевезення вантажів в Україні, законодавчими та нормативними актами України, а також на підставі цього договору.

Послуги за договором перевезення надаються на підставі заявки замовника (пункт 2.2 договору перевезення).

Пунктом 4 договору перевезення до обов`язків перевізника віднесено, зокрема:

- забезпечити подачу транспортних засобів під завантаження у погоджені сторонами строки та у відповідному стані, придатному до перевезення даного виду вантажу (пункт 4.1 договору перевезення);

- чітко дотримуватись письмових розпоряджень замовника, викладених у заявці, по завантаженню транспортного засобу (пункт 4.2 договору перевезення);

- представник перевізника зобов`язаний здійснювати контроль правильності навантаження, розміщення і кріплення вантажу з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, збереження вантажу при перевезенні і виключення перенавантажень на вісь, а також перевіряти наявність усіх необхідних документів на вантаж, що видаються вантажовідправником (пункт 4.3 договору перевезення);

- перевізник несе відповідальність за збереження в дорозі вантажів, що перевозяться за даною угодою, своєчасну їх доставку в пункт призначення і здачу їх вантажоодержувачу, вказаному в товарно-транспортній накладній. При настанні страхового випадку (аварії, ДТП, пошкодження автомобіля в силу погодних умов, тощо) перевізник зобов`язаний негайно повідомити про це: відповідні органи, до компетенції яких належить ліквідація наслідків подій, що викликали настання страхового випадку та розслідування причин їх виникнення; юриста Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОР»; представника страхової компанії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»; представника транспортного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОР».

У випадку неповідомлення перевізником представника замовника, його страхової компанії, відповідних органів про настання страхового випадку, невиконання вищезгаданих інструкції, перевізник сплачує штраф в розмірі 20 % від вартості пошкодженого вантажу та виплачує замовнику 100 % вартості пошкодженого товару (пункт 4.8 договору перевезення).

Перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати чи пошкодження вантажу у розмірі фактичної шкоди (пункт 5.1 договору перевезення).

Згідно із пунктом 7.1 договір перевезення діє з моменту його підписання до 31.12.2019.

Так, на виконання умов договору перевезення відповідно до прийнятої перевізником заявки № 7 27.08.2019 сторонами договору було підписано заявку, яка була підписана обома сторонами договору перевезення, згідно якої перевізник зобов`язався здійснити перевезення вантажу - жерстяна тара згідно СМR з смт Хотінь, вул. Соборна, 51 - Polska Omrga Pilzno. Дата вивантаження - 02.09.2019.

Таким чином, підписанням заявки, перевізник підтвердив згоду на надання послуг перевезення вантажу замовника за маршрутом з смт Хотінь, вул. Соборна, 51 - Polska Omrga Pilzno, автомобілем Skania НОМЕР_3 , пр-п НОМЕР_2 , водієм, який буде здійснювати перевезення вантажу - ОСОБА_1 , 1984 р.н.

27.08.2019 вищезазначена партія товару була завантажена на автотранспорт ФОП Єщенко С.В. - Skania R124, державний номерний знак НОМЕР_3 , причеп Kogel YN18, державний номерний знак НОМЕР_2 , СМR 0073171, інвойс № 441 від 27.08.2019, але товар не був доставлений до місця призначення через пожежу на автотранспорті, яка сталася 30.08.2019 поблизу с. Бакори, Млинівського району, Рівненської області, внаслідок якої згорів товар. Місцем виникнення пожежі - є моторний відсік.

З матеріалів справи вбачається, що ГРПП Млинівського ВП Лубенського ВП ГУНП в Рівненській області встановлено, що вогнем було знищено вантажний автомобіль Skania R124, державний номерний знак НОМЕР_3 разом з вантажем (пусті металеві балони для фарби) та пошкоджено покриття причепа Kogel YN18, державний номерний знак НОМЕР_2 . Водій вищевказаного транспортного засобу гр. ОСОБА_1 , 1984 р.н. без відома власника автомобіля відхилився від маршруту руху та прямував в с. Бакорин Млинівського району, де по дорозі між селом Бакорин та селом Новосілки, Млинівського району відбулось загоряння вантажного автомобілю Skania R124, державний номерний знак НОМЕР_3 . У гр. ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, тому було проведено огляду його на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Aicotest»-6810-0229, тест 1221, результат огляду становить 2,88 проміле.

Так, у відповідності до договору перевезення від 26.06.2019, який укладений між ФОП Єщенко С.В. (експедитор, перевізник) та ТОВ «ФАВОР» (замовник), замовник доручив експедитору здійснити послуги транспортно-експедиційного обслуговування та організувати перевезення вантажу. Предметом вказаного договору було перевезення вантажу, який визначений у рахунку-фактурі № 441 від 27.08.2019 на загальну суму 15 315,77 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятнадцять тисяч сімдесят сім) євро.

11.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАВОР» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надало усі необхідні документи.

28.12.2019 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі претензії СМR № 0073171 від 27.08.2019, рахунку-фактури № 441 від 27.08.2019, пакувального листа, розрахунку розміру матеріального збитку ТОВ «ФАВОР», Акту огляду тари № 127, Акту ТОВ «НЕК» від 28.10.2019 складено страховий акт № ДКЦВ-18536 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього.

На підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 339 730,94 грн (триста тридцять дев`ять тисяч сімсот тридцять гривень 94 коп.), відповідно до Розпорядження про виплату страхового відшкодування від 24.12.2019 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».

Посилаючись на норми статей 22, 1187, 993 та 1191 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» позивач зазначає, що до нього у межах фактичних витрат і сум страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у страховому випадку.

Згідно Генерального договору від 27.02.2019 № 40-1411-00014, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОР», передбачено страхове покриття (перелік страхових ризиків) з відповідальністю за всі ризики (пункт 1.4) із страховою сумою із співвідношенням 100 % до страхової вартості згідно сертифіката (пункти 1.5-1.8).

Таким чином сума страхового відшкодування, належного з відповідача до сплати позивачу в порядку регресу, складає 339 730,94 грн.

11.02.2020 позивач звернувся до відповідача із претензією (заявою) № ЮКК/2048 від 11.02.2020 року про відшкодування шкоди на суму 339 730,94 грн та, як зазначає позивач, відповідачем отримано вищезазначену претензію 19.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 90-91).

Однак на момент подачі позовної заяви відповідачем претензія позивача не розглянута та не задоволена.

До суду від відповідач не надходили відзиву чи будь-яких пояснень, заперечень по суті позовних вимог позивача.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Положеннями статті 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями статті 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

У силу вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (стаття 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.

Так, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняється, відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За пунктом 4 частини першої статті 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 623 ЦК України відшкодуванню підлягають збитки, що завдані правопорушенням.

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, керуючись положенням договору перевезення та нормами чинного законодавства України, відповідач, як перевізник, є відповідальним за втрату вантажу під час перевезення та повинно відшкодувати шкоду (збитки) завдані втратою вантажу, а до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі (страхувальнику), перейшло право зворотної вимоги до особи, яка завдала збитки страхувальнику, а саме до ФОП Єщенка С.В. (відповідача у справі).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою, третьою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини... Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить стаття 174 ГК України.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин першої, другої статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини (частина перша статті 314 ГК України).

Згідно із частиною третьою статті 314 ГК України у разі втрати вантажу перевізник відповідає перед замовником в розмірі вартості втраченого вантажу.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що піддягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 339 730,94 грн підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, статтею 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. При цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проте, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 16 262,53 грн за загальний період з 20.05.2020 по 13.10.2020 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем на виконання Генерального договору добровільного страхування вантажів 27.02.2019 № 40-1411-00014, який укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОР», сплачено страховику лише суму страхового відшкодування та зазначеним договором не передбачено право страховика стягувати пеню з винної особи, яка завдала шкоду в порядку регресу.

Посилання позивача у позовній заяві на положення частини першої статті 992 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки положення цієї правової норми стосуються відносин між страховиком та страхувальником та не стосуються відповідача у справі.

Крім наведеного, послання позивача у позовній заяві на вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд вважає недоречним, оскільки між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОР» укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів 27.02.2019 № 40-1411-00014.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 16 262,53 грн за загальний період з 20.05.2020 по 13.10.2020 за необгрунтованістю та безпідставністю нарахування.

Щодо стягнення 3 % річних суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2020 позивач звернувся до відповідача із претензією (заявою) № ЮКК/2048 від 11.02.2020 року про відшкодування шкоди на суму 339 730,94 грн та, як зазначає позивач, відповідачем отримано вищезазначену претензію 19.02.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та трекінгом з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 90-91).

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин і положень законодавства відповідач повинен сплатити позивачеві не лише суму страхового відшкодування в розмірі 339 730,94 грн, а й три проценти річних від простроченої суми.

Здійснений позивачем розрахунок 3 % річних за заявлений ним період є арифметично вірним.

Оскільки судом встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь 3 % річних в сумі 4 065,63 грн, визнаються судом обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

З системного аналізу вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням вищевикладеного.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 5156,95 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Єщенка Сергія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32, літ. А, ідентифікаційний код 30859524) 339 730,94 грн (триста тридцять дев`ять тисяч сімсот тридцять гривень 94 коп.) страхового відшкодування в порядку регресу, 4 065,63 (чотири тисячі шістдесят п`ять гривень 63 коп.) - 3 % річних та 5 156,95 грн (п`ять тисяч дев`яносто п`ять гривень 97 коп.) відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 16 262,53 грн - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддями 22 березня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа