ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/3139/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак»

про стягнення 100 000,00 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» про стягнення 100 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що справа є незначної складності, ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, а відтак суд вважає, що дана справа є малозначною, у зв`язку з чим справа № 911/3139/20 підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 03.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3139/20, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Однак, у зв`язку з відсутністю фінансування на відправлення поштової кореспонденції, ухвалу від 03.11.2020 року не було надіслано сторонам по справі № 911/3139/20, що підтверджується довідкою Господарського суду Київської області б/н від 09.11.2020 року.

Після відновлення відправки поштової кореспонденції, 18.12.2020 року сторонам було надіслано ухвалу № 911/3139/20 від 03.11.2020 року.

У зв`язку з чим, ухвалою від 11.01.2021 року поновлено строк розгляду справи № 911/3139/20 на шістдесят днів з дня надсилання сторонам ухвали про відкриття провадження та поновлено сторонам строк для подачі заяв, клопотань, заперечень до 10.02.2021 року.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

21.12.2020 року відповідачем подано відзив на позов, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

Також позивачем подано заяву про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, позивач не вказав достатньо обґрунтованих обставин, передбачених ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, та не підтвердив їх відповідними доказами, які б свідчили про дійсну доцільність та необхідність розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин має незначну складність, а обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення учасників справи, та входять до предмета доказування підлягають встановленню на підставі поданих суду доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи, і не вимагають заслуховування усних пояснень учасників справи, що, відповідно, виключає необхідність проведення судового засідання.

У звязку з чим, дане клопотання залишено судом без задоволення.

Також позивачем було подано заяву про виклик свідка начальника відділу транспорту відповідача ОСОБА_1 , який перевіряв технічний стан автомобіля перед його виїздом і, з огляду на відсутність несправностей, надав дозвіл на виїзд.

Згідно ст. 88 Господарського процесуального кодексу України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом.

Свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти (ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України).

Однак, суд звертає увагу відповідача на те, що предметом розгляду даного спору є регресні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування, до відповідача як особи відповідальної за заподіяні збитки, тому під час розгляду даного спору не будуть переглядатися обставини щодо вини водія відповідача у ДТП, які уже встановлені під час розгляду справи № 754/313/18 Деснянським районним судом міста Києва.

Відтак, вказана заява підлягає залишенню судом без задоволення, враховуючи і те, що подана заява свідка не відповідає вимогам встановленим ст. 88 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 27.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Універсальна» (змінено організаційно-правову форму на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», далі позивач, за договором Страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак» був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5380143, предметом якого є страхування транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2007 зі строком дії до 14.01.2018 року включно (далі Поліс).

21.12.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції у місті Києві № 117672 та протоколом про адміністративне правопорушення БД № 110204 складеним на ОСОБА_2 (копії наявні в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, 22.12.2017 року відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» звернувся до позивача із заявою, в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»», на підставі Полісу № 5380143 про відшкодування матеріального збитку, отриманого потерпілим ОСОБА_3 в результаті ДТП, що відбулась 21.12.2017 року, де було заподіяно шкоду автомобілю останнього Mercedes-Benz (копія наявна в матеріалах справи).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2018 року № 754/313/18 встановлено, що ОСОБА_2 , 21.12.2017 року керуючи автомобілем ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічний справний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху по Броварському проспекту в м. Києві відкрутилось колесо, яке вилетіло на смугу зустрічного руху та здійснило зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , в результаті чого автомобіль Mercedes-Benz був пошкоджений, чим порушив п. 2.3а Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 визнав себе винним та пояснив, що відірвалось колесо та вдарило інший автомобіль. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 19.02.2018 року, про що свідчить відмітка на останній (копія наявна в матеріалах справи).

Транспортний засіб постраждалого в ДТП автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , застрахований в Приватному акціонерному товариство «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «ПЗУ Україна») за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 07.07.2017 року № АС118286.

15.03.2018 року до позивача звернулося Приватне акціонерне товариство «ПЗУ Україна» (далі ПрАТ «ПЗУ Україна») із вимогою в порядку суброгації № 90/2018 від 23.03.2018 року на суму 212 674,70 грн., в якій останнє повідомляло про те, що оскільки ПрАТ «ПЗУ Україна» є страховиком постраждалого в ДТП автомобіля Mercedes-Benz, номер НОМЕР_2 за Договором КАСКО № АМ.118286 від 07.07.2017 року, страховою компанією виплачено постраждалому ОСОБА_3 страхове відшкодування (регламентну виплату) в розмірі 212 674,70 грн., у зв`язку з чим, керуючись вимогами ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, просило перерахувати на його рахунок 212 674,70 грн.

До вказаної вимоги було додано: страховий акт ПрАТ «ПЗУ Україна» № UA012/L03/01 від 24.01.2018 року на суму 142 565,46 грн., розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA012/L03/01 від 24.01.2018 року на суму 142 565,46 грн., страховий акт ПрАТ «ПЗУ Україна» № UA012/L03/02 від 02.03.2018 року на суму 70 109,24 грн., розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № UA012/L03/02 від 02.03.2018 року на суму 70 109,24 грн., згідно яких вартість відновлювального ремонту разом склала 212 674,70 грн., Акт виконаних ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» філія «Автомобільний центр Київ» робіт № ЗНMS180967 від 21.02.2018 року на суму 212 674,70 грн., рахунок-фактура № від 25.12.2017 року на суму 203 664,94 грн. з ПДВ, звіт про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу № 190493 від 10.01.2018 року, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП Мотрич Степан Юрійович на суму 130 784,22 грн., ремонтну калькуляцію № 190493 від 21.12.2017 року на суму 209 505,13 грн., платіжне доручення № 11216 від 26.01.2018 року про виплату ПрАТ «ПЗУ Україна» 142 565,46 грн. страхового відшкодування на рахунок СТО ПрАТ «Українська автомобільна корпорація» філія «Автомобільний центр Київ» (копії наявні в матеріалах справи).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як передбачено ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно Полісу, страхова сума складає 100 000,00 грн., франшиза 0 грн.

Відтак, сума страхового відшкодування становить 100 000,00 грн.

Внаслідок вищезазначеного, позивачем складено страховий акт № 36817/1 на суму 100 000,00 грн. та розрахунок страхового відшкодування (страхова справа № 36817) на суму 100 000,00 грн.

02.05.2018 року здійснено виплату страхового відшкодування ПрАТ «ПЗУ Україна» в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 144483 від 02.05.2018 року на суму 100 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 1166 та 1188 Цивільного кодексу України винна особа зобов`язана відшкодувати шкоду, заподіяну з її вини в повному розмірі.

Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху (ч. «г» ст. 38.1.1. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Таким чином, до позивача у межах фактично виплаченої суми страхового відшкодування перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак», з яким винний у ДТП водій ОСОБА_2 , знаходився у трудових відносинах, що підтверджується наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» № 1230-К від 26.11.2015 року про прийняття з 01.12.2015 року ОСОБА_2 на роботу водієм автотранспортних засобів категорії «С» та подорожнім листом вантажного автомобіля № 885823 від 21.12.2017 року, виписаним на ім`я ОСОБА_2 на 21.12.2017 року, автомобіль ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , що відповідачем в ході розгляду спору не заперечено.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було надіслано відповідачу вимогу в порядку регресу про відшкодування суми фактично виплаченого страхового відшкодування, яку відповідачем залишено без відповіді та задоволення (докази надіслання наявні в матеріалах справи).

За таких обставин, у позивача після сплати відшкодування потерпілому виникло право на регресний позов до відповідача.

Відповідачем в ході розгляду спору подано відзив на позов, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні, зазначаючи про те, що постанова Деснянського районного суду міста Києва № 754/313/18, якою визнано винним у вчиненні ДТП водія відповідача, не є належним підтвердження того, що ДТП є наслідком невідповідності технічного стану та обладнання винного в ДТП автомобіля, власником якого є відповідач, оскільки, при розгляді справи № 754/313/18 судом не встановлено причин, що викликали несправність колеса, їх характер та не встановлено вини водія у виникненні цих несправностей, враховуючи і те, що судом не було проведено експертизи, яка б підтвердила, що ДТП відбулась з вини водія відповідача. Також відповідач стверджує про недоведеність розміру суми збитків, понесених потерпілим, і як наслідок про необгрунтовану виплату позивачем потерпілому суми коштів в розмірі 100 000,00 грн. Окрім того, позивачем заявлено про застосування строку позовної давності, тривалістю три роки з моменту ДТП.

Згідно із ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 6 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

При регресі - право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 Цивільного кодексу України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм Цивільного кодексу України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

Моментом початку позовної давності для регресної вимоги, з огляду на положення ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні).

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року справа № 910/2603/17.

Таким чином, саме з моменту виплати позивачем суми страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 144483 від 02.05.2018 року, у позивача виникло право подати регресний позов до суду. Позов подано до суду 30.10.2020 року, відповідно трирічний термін позовної давності позивачем не пропущено.

Відтак, твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні та необгрунтовані.

Щодо решти викладених у відзиві тверджень, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, твердження позивача про недоведеність вини водія відповідача ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки постанова Деснянського районного суду міста Києва від 06.02.2018 року № 754/313/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у ДТП, набрала законної сили 19.02.2018 року, а встановлені рішенням суду у справі № 754/313/18 обставини повторному дослідженню не підлягають. Окрім того, водій ОСОБА_2 під час розгляду справи № 754/313/18 свою вину у ДТП визнав.

Щодо заперечень в частині суми страхового відшкодування перерахованого позивачем потерпілому, суд зазначає, що позивачем виплачено страхове відшкодування в межах лімітів відповідальності відповідача згідно Полісу, відтак дані твердження відповідача також є необґрунтованими.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування, позивач набув права зворотної вимоги, саме до відповідача - ТОВ «Ергопак», враховуючи положення ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Оскільки, страхове відшкодування виплачене позивачем склало 100 000,00 грн., ліміт відповідальності відповідача за шкоду майну, згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5380143 складає 100 000,00 грн., франшиза 0,00 грн., то позивач правомірно просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 100 000,00 грн. в межах ліміту відповідальності.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем належним чином не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» про стягнення 100 000,00 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності, буд. 36, код 31364122) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01133, м. Київ, бульвар Л.Українки, буд. 9, код 20113829) 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. страхового відшкодування та 2 102 (дві тисячі сто два) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.02.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін