ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/586/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.;

Представники сторін:

Від прокуратури - Кірющенко А.В., посвідчення № 057597, від 22.10.20;

від Споживчого кооперативу "Заготконтора" - Гонтаренко А.К., ордер серія ХС №198258, від 02.12.20;

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

за апеляційною скаргою Споживчого кооперативу "Заготконтора"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020

у справі №923/586/20

за позовом Заступника керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі

- Олешківської районної ради Херсонської області

- Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації

до відповідача-1: Комунальної установи "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради Херсонської області

до відповідача-2: Споживчого кооперативу "Заготконтора"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 80 197 грн. 70 коп.

(суддя місцевого господарського суду: Гридасов Ю.В., місце прийняття рішення: Господарський суд Херсонської області, м.Херсон, вул.Театральна, 18)

В червні 2020 року Заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Олешківської районної ради Херсонської області та Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою, у якій просить визнати недійсними додаткові угоди №1 від 25.01.2019 та №2 від 01.02.2019 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладену між Комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради Херсонської області та Споживчим кооперативом "Заготконтора".

В позовній заяві прокурор зазначає, що у діях СК "Заготконтора" наявні ознаки недобросовісної конкуренції, оскільки будучи учасником тендерної закупівлі, СК "Заготконтора" запропонувало меншу ціну за інших учасників тендеру, а в подальшому, на підставі наявних на час проведення тендеру цінових довідок, ініціювало укладання додаткових угод з метою збільшення ціни за Товар, що необґрунтовано жодним належним документом, фактично СК "Заготконтора" навмисно занижено ціну на Товар під час подання тендерної пропозиції, з метою перемоги, щоб у подальшому мати змогу і підстави ініціювати внесення змін до договору з метою підвищення ціни за одиницю товару.

Прокурор зазначає, що відповідачі внесли зміни до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, шляхом укладення додаткових угод № 1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019 без належного документального підтвердження коливання ціни на товар.

Також прокурор зазначає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 23 Бюджетного кодексу України, роз`яснень Державного казначейства України від 09.03.2006 №3.4 - 22/498 та від 12.02.2008 №7.1-10/744 безпідставно отримані СК "Заготконтора" кошти мають бути повернуті в дохід місцевого бюджету Олешківської районної ради.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 по даній справі позов задоволено повністю; визнано недійсною додаткову угоду №1 від 25.01.2019 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладену між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора"; визнано недійсною додаткову угоду №2 від 01.02.2019 до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладену між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора", стягнуто з Споживчого кооперативу "Заготконтора" в дохід Олешківської районної ради Херсонської області 80197,70грн., які споживчий кооператив отримав в результаті виконання укладених додаткових угод №1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019, до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладеного між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора"; стягнуто з Споживчого кооперативу "Заготконтора" на користь Херсонської обласної прокуратури 3153 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з Комунальної установи "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради Херсонської області на користь Херсонської обласної 3153 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що права держави в особі позивачів, за захистом яких Заступник керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області звернувся до господарського суду були порушені відповідачами, тому задовольнив заявлені Заступником керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області вимоги в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, СК «Заготконтора» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 по даній справі скасувати та прийняти новк, яким відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення ухвалене без об`єктивного, всебічного та повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, також прийнято з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які судом першої інстанції визнано встановленими, з невідповідністю висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, а отже рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Заявник апеляційної скарги звертає увагу, що ним в якості спростування доводів прокурора та на підтвердження правомірності укладення оспорюваних додаткових угод надано висновки Херсонської Торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №№Ви-48, Ви - 49, Ви - 50 від 14.07.2020, в яких вказані ціни за кожий окремий вид товару, який поставлявся за договором про закупівлю товарів та ціни як станом на момент укладення договору, так і на момент укладення оспорюваних додаткових угод, з аналізу чого можна можна встановити та пересвідчитися в правомірності укладення додаткових угод, оскільки по кожному виду товару, в тому числі по яким збільшилась ціна, в періоди з моменту укладення договору до додаткових угод і між ними, вбачається коливання цін на кожний товарв сторону збільшення в розмірі 10 та більше відсотків, а тому суд першої інстанції помилкового погодився з доводами прокурора про відсутність факту коливання цін на ринку, оскільки такі доводи є безпідставними, в той час як жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що в даному випадку коливання цін не було, прокурором не надано.

Апелянт звертає увагу, що за оспорюваними додатковими угодами, сторони підвищували ціни лише на той товар, який зазнав коливання цін на ринку в сторону збільшення за відповідний певний період, а за весь час дії договору і здійснення поставок з урахуванням додаткових угод у їх сторін не виникло жодних сумнівів, неврегульованих тлумачень умов договору чи угод до нього чи претензій щодо зміненої ціни на товар, яка змінювалась після укладання таких угод, що свідчить про те, що укладаючи такі угоди, сторонами було досягнуто усіх істотних умов щодо зміни як обсягів поставок товару, а як наслідок і зміни ціни на товар.

Також апелянт зазначає, що надані прокурором реєстр документів/оприбуткування ТМЦ/, реєстр накладних та платіжних доручень не є належними доказами, з яких можна встановити обсяг проданого товару та по якій ціні здійснювався продаж, а також суми сплачених коштів за поставлений товар, оскільки такої інфрмації вказані документи не містять. Прокурором не надано жодного належного та допустимого документа на підтвердження фактичного здійснення господарської операції за спірними додатковими угодами і це при тому, що умовами договору чітко визначені, які належні докази свідчать про поставлений товар (ТТН/накладні).

Заявник апеляційної скарги вказує, що за відсутності первинних і достовірних документів (накладні на відпуск товару та платіжні доручення на сплату їх вартості), не вбачається за можливим скласти власні розрахунки та фактичено пересвідчитися в правильності розрахунків прокурора щодо суми перевищення вартості товару, яку слід повернути за наслідками недійсних додаткових угод (якщо це взагалі мало місце) і взагалі встановити дійсні обставини щодо виконання сторонами укладених спірних додаткових угод, тобто - факт поставки товару з конкретизацією якого саме товару, в яких кількостях і в які періоди, а так само факт оплати товару, якого саме, за яку кількість і в які періоди.

Крім того, апелянт зазначає, що оскільки Олешківська районна рада Херсонської області та Відділ освіти , культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області не є в даному випадку органами, уповноваженими здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, позов не може бути пред`явлений в інтересах держави в особі вказаних органів, а позов мав би бути поданий в інтересах Комунальної установи «Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району» Олешківської районної ради Херсонської області, як сторони оскаржуваних додаткових угод або ж в інтересах уповноваженого органу, яким є Південний офіс Держаудитслужби України.

СК «Заготконтора» зазначає, що судом першої інстанції розглянуто справу з невірно визначеним прокурором суб`єктним складом учасників по справі, у зв`язку з чим судом прийнято незаконне рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2020 апеляційну скаргу СК "Заготконтора" на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 по справі №923/586/20 залишено без руху.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження у справі №923/586/20, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.03.2021 року о 10-00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 повідомлено учасників справи про перенесення розгляду справи №923/586/20; призначено розгляд справи на: 22.03.2021 року о 15-00 год.

16.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Херсонської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу Споживчого кооперативу "Заготконтора" на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 по справі №923/586/20.

У своєму відзиві прокурор зазначає, що правомірним укладення додаткових угод до договору про закупівлю буде лише у випадку, якщо внесення змін є обгрунтованим і документально підтвердженим; документи, що підтверджують факт коливання цін повинні бути наявні саме на момент ініціювання укладення угод, якими змінюються умови договору; коливання повинно розцінюватись саме з моменту укладення договору та за період між дією додаткових угод до нього.

Крім того, прокурор зазначає, що СК «Заготконтора» в результаті виконання укладених з порушенням Закону додаткових угод виплачено бюджетних коштів у сумі 80197,70 грн., які відповідно до положень ст.216 Цивільного кодексу України споживчий кооператив зобов`язаний повернути.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник апелянта підтримав доводи та вимоги, викладені ним в апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати, а скаргу - задовольнити. Представник прокуратури заперечував проти доводів апеляційної скарги, наголошував на необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги - без задоволення. Представники інших учасників в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників, які не з`явились, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, КП "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради Херсонської області (Відповідач-1) проведено відкриті торги щодо закупівлі продуктів харчування для загальноосвітніх навчальних закладів Олешківського району Херсонської області за кодом за ДК 021:2015: 151100000-2 - М`ясо (свинина (свіжа чи охолоджена) без кістки), філе куряче (свіже чи охолоджене) та печінка свиняча (свіжа чи охолоджена).

Учасниками вказаних торгів були наступні суб`єкти господарювання: СК "Заготконтора" (Відповідач-2) з остаточною пропозицією 802 370 грн. та Приватне підприємство "НІКОЛЬТРЕЙД" - остаточна пропозиція якого складала 803 337, 98 грн.

У своєму листі "Форма тендерної пропозиції" СК "Заготконтора" гарантує, що має можливість та погоджується виконати вимоги Замовника та Договору на загальну суму 802370 грн.

21.12.2018 за результатами проведення електронного аукціону та розгляду документів учасників визначено переможцем процедури відкритих торгів СК "Заготконтора" за ціновою пропозицією 802 370 грн. та прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю з переможцем.

Цінова пропозиція СК "Заготконтора" визначена найбільш економічно вигідною, і документи учасника відповідали вимогам тендерної пропозиції, за результатами проведеного аукціону прийнято рішення укласти договір саме з СК "Заготконтора".

04.01.2019 між КП "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" (Замовник) та СК "Заготконтора" (Постачальник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти №4 (далі - Договір).

За умовами п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати (поставити) Замовнику товари, зазначені в п. 1.2 Договору, а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 1.2 Договору узгоджено, що відповідно до Специфікації до Договору визначена наступна ціна Товару: свинина (свіжа чи охолоджена) без кістки - 90,00 грн. за 1 кг., кількістю 3 400 кг, куряче філе (свіже чи охолоджене - 98 грн. за 1 кг, кількістю 4 729 кг та печінка свиняча (свіжа чи охолоджена - 28,00 грн. за 1 кг, кількістю 1 176 кг.

Пунктом 1.3 Договору узгоджено, що обсяги закупівлі товарів можуть бути зменшені залежно від реального фінансування.

Відповідно до умов п. 3.1 Договору загальна ціна останнього становить 802 370 грн. з ПДВ.

Відповідно до умов п. 3.3 розділу 3 Договору сторони підписанням останнього підтверджують, що ціни на Продукцію є звичайними для продукції такого асортименту, якості та споживчих властивостей, які склалися на даному ринку продукції.

Пунктом 3.4 Договору узгоджено, що вартість одиниці товару встановлюється Додатком 1 до цього Договору.

Підпунктом 11.1 розділу XI Договору встановлено, що Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2019.

25.01.2019 відповідачами укладено додаткову угоду №1 до Договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, якою зменшено кількість товару, а саме: свинини на 263,1 кг та філе курячого на 381,4 кг, у зв`язку із чим погоджено наступну нову редакцію п. 1.2 розділу 1 Договору: найменування товару: ДК 021:2015: 151100000-2, свинина 2 626 кг., куряче філе - 4 158 кг.

Підставою внесення змін до договору став лист СК "Заготконтора" №05-01/19 від 15.01.2019, в якому підприємство обґрунтовує внесення змін до Договору у зв`язку із тим, що склалися тяжкі обставини з цінами, у зв`язку із значним підвищенням закупочної ціни на продовольчі товари які є предметом Договору, паливо та запчастини, коливання курсу валют та високий рівень інфляції.

За результатами розгляду листа СК "Заготконтра" 25.01.2019 Замовником прийнято рішення про внесення змін до Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019 шляхом укладення додаткової угоди № 1.

Під час прийняття вказаного рішення взято до уваги надану СК "Заготконтра" цінову довідку Херсонської торгово-промислової палати № Вн-3 від 14.01.2019, в якій зазначено інформацію про "рівень ринкових цін роздрібних продажів" на деякі види продовольчих товарів станом на 14.01.2019.

Відповідно до наданої Прокурором інформації Головного управління статистики у Херсонській області № 34-19560вих-19 від 04.12.2019 середні споживчі ціни по Херсонській області на м`ясо свинини у грудні 2018 року складали 118, 66 грн. за 1 кг., а у січні 2019 року 114,38 грн. за 1 кг, тобто фактично в період з грудня 2018 року по січень 2019 року відбулось коливання ціни на ринку на даний товар у бік зменшення на 4, 28 грн. за 1 кг. Ціна на філе куряче у грудні 2018 року складала 112,17 грн. за 1 к., а у січні 2019 складала 112,51 грн. за 1 кг, тобто фактично в період з грудня 2018 року по січень 2019 року відбулось коливання ціни на ринку на даний товар у бік збільшення всього на 0, 34 грн.

Відповідно до наданої Прокурором інформації Херсонської торгово-промислової палати від 12.12.2019 № 27.01-01/11-847 встановлено, що рівень цін роздрібних продажів на ринках Херсонської області січні 2019 року дійсно складав на м`ясо свинини 100 - 125 грн. за 1 кг. та філе куряче охолоджене - 100-122 грн. за 1 кг, у лютому 2019 року 1 кг м`яса свинини коштував 95-120 грн., а 1 кг філе курячого охолодженого коштував 100-122 грн., тобто фактично у вказаний період коливання ціни на ринку на вищевказаний товар у напрямку збільшення відсутнє.

01.02.2019 між Сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, якою зменшено кількість товару, а саме: свинини на 194,5 кг та печінки на 72,11 кг, у зв`язку із чим погоджено наступну нову редакцію п. 1.2 розділу 1 Договору: найменування товару: ДК 021:2015: 151100000-2, свинина 2 144,5 кг., куряче філе - 4 158 кг., печінка - 1009,49 кг.

Підставою внесення змін до договору став лист СК "Заготконтора" № 07-01/19 від 30.01.2019, в якому підприємство обґрунтовує внесення змін до договору у зв`язку із тим, що склалися тяжкі обставини з цінами, у зв`язку із значним підвищенням закупочної ціни на дані продовольчі товари, паливо та запчастини, коливання курсу валют та високий рівень.

За результатами розгляду листа СК "Заготконтра" 01.02.2019 Замовником прийнято рішення про внесення змін до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019 шляхом укладення додаткової угоди №2.

Під час прийняття вказаного рішення взято до уваги надану СК "Заготконтра" цінову довідку Херсонської торгово-промислової палати № Вн-6 від 29.01.2019, в якій зазначено інформацію про рівень ринкових цін роздрібних продажів на деякі види продовольчих товарів станом на 28.01.2019.

Вказана цінова довідка містить не відомості щодо коливання цін на товар, а інформацію про рівень ринкових цін на товар станом на конкретну дату та не містить інформації про вартість м`яса свинини.

Прокурор зазначає, що для внесення змін до Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 01.02.2019, відповідачам необхідно було підтвердити наявність факту коливання цін на м`ясо (свинина (свіжа чи охолоджена) без кістки, з моменту підписання додаткової угоди № 1 до Договору до моменту укладення додаткової угоди № 2, тобто в період з 25.01.2019 по 01.02.2019 та коливання ціни на печінку свинини з моменту підписання Договору до моменту укладення додаткової угоди № 2, тобто в період з 04.01.2019 по 01.02.2019.

Безпідставне внесення змін до укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти стало підставою для звернення прокурора в інтересах держави з відповідними вимогами про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів, отриманих внаслідок укладення додаткових угод.

Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Оскільки в даному випадку з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави, перш ніж здійснювати апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції по суті, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо наявності повноважень прокурора в частині здійснення представництва інтересів держави в суді.

За змістом ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01.04.2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02.06.2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30.09.2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено ст. 131-1, п. 3 ч. 1 якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 с. 2 Закону).

Відповідно до п. 2 Рекомендації Rec(2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам "Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції", прийнятій 19.09.2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (рішення від 15.01.2009 року у справі "Менчинська проти Росії").

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави (наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою) у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтерес держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005 року, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна постанова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 року у справі № 924/1256/17.

Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі №587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

При цьому, судова колегія звертає увагу, за висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 при вирішенні справ за позовами прокурора, який звертається до суду в інтересах держави в особі компетентного органу, необхідно враховувати таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Прокурор обгрунтував необхідність звернення до суду з відповідними позовниими вимогами тим, що Олешківська районна рада та Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації, володіючи відповідними повноваженнями та достовірно знаючи про факти укладання відповідачами у справі спірних додаткових угод та знаючи про порушення економічних інтересів держави будь-яких заходів щодо усунення таких порушень не вжили.

Так, відповідно до ст. 10, 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні ради представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст та до повноважень віднесено вирішення у встановленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст, районів, що перебувають в управлінні обласних рад.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Частиною 3 ст. 37 Закону України "Про загальну середню освіту" на органи місцевого самоврядування у галузі загальної середньої освіти в межах їх компетенції покладено забезпечення реалізації державної політики у сфері загальної середньої освіти на відповідній території; виконують функції засновника закладів загальної середньої освіти на відповідній території; створюють умови для здобуття громадянами повної загальної середньої освіти, забезпечення соціального захисту учнів (вихованців).

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України "Про загальну середню освіту" утримання та розвиток матеріально-технічної бази закладів загальної середньої освіти фінансуються за рахунок коштів засновника (засновників) цих закладів.

З метою забезпечення ведення організації бухгалтерського обліку, звітності по виконанню кошторису видатків, матеріально-технічного забезпечення, господарського обслуговування установам та закладам освіти, що утримуються за рахунок районного бюджету створено Центр (п. 2.2.1 Статуту Центру, затвердженого рішенням Олешківської районної ради № 584 від 04.05.2018).

Відповідно до Статуту Центр є комунальною установою, що забезпечує реалізацію права громадян на доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти у комунальних навчальних закладах освіти, яка має відповідати вимогам Державного стандарту загальної середньої освіти шляхом створення належних умов для функціонування і розвитку загальноосвітніх, позашкільних навчальних закладів, що фінансуються з районного бюджету та внесені до мережі закладів, яка затверджується щорічно рішенням сесії районної ради. Реалізація державної політики України у сфері фінансово- господарської діяльності, матеріально-технічного забезпечення закладів освіти (п. 2.1.).

Засновником Центру є територіальні громади сіл, селищ, міст Олешківського району в особі Олешківської районної ради (далі - Засновник). Комунальна установа підпорядкована, підзвітна та підконтрольна Засновнику. Центр є неприбутковою установою та фінансується з місцевого бюджету.(п. п. 1.2., 1.З., 1.8.).

Таким чином, Центр діє в інтересах Олешківської районної ради з метою забезпечення інтересів мешканців громади в отриманні освітніх послуг, тобто надає соціально значимі послуги, забезпечення реалізації яких, на відповідній території, покладено на органи місцевого самоврядування, та які, у свою чергу, становлять суспільний інтерес та охороняються на рівні держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про освіту" проведення закупівлі та укладення за її результатами договору є діями щодо забезпечення відповідної потреби територіальної громади за рахунок бюджетних коштів та є господарською діяльністю Центру, контроль за якою здійснює засновник.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 3 Господарського кодексу України укладення Центром додаткових угод № 1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019 до Договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019 про закупівлю продуктів харчування за результатами проведеної процедури відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" є господарською діяльністю останнього. Разом з цим, контроль за фінансово-господарською діяльністю закладу здійснює засновник - Олешківська районна рада, а тому вказане питання віднесено до її компетенції.

Фінансування закладів освіти району відбувається згідно кошторисів, із районного бюджету, джерелами якого є як кошти власних надходжень бюджету, так і кошти освітньої субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам.

Відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування" районні ради затверджують районні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

За ст. 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Отже, Олешківська районна рада, до відання якої належить забезпечення ефективного використання фінансових ресурсів, не здійснює належний захист законних інтересів держави у цій сфері, що призвело до незаконного витрачання коштів районного бюджету в результаті укладення оспорюваних додаткових угод в порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

Рішенням Олешківської районної ради від 21.12.2018 № 678 "Про районний бюджет на 2019 рік" визначено доходи та видатки районного бюджету на 2019 рік.

Згідно додатку № 3 до рішення районної ради "Про районний бюджет на 2019 рік" визначено головних розпорядників напряму видатків у освітній сфері, серед яких - Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації (далі - Управління).

Відповідно до Положення про управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації Херсонської області, затвердженого розпорядження голови районної державної адміністрації № 513 від 12.12.2019, Управління є структурним підрозділом Олешківської районної державної адміністрації, що утворюється головою Олешківської районної державної адміністрації і в межах Олешківського району забезпечує виконання покладених на нього завдань.

Управління здійснює керівництво і контролює діяльність освітніх та культурних закладів та установ району (п. 3.1.).

Одним із основних завдань Управління є внесення пропозицій до проекту районного бюджету; забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів (п. 2.5.)- Відповідно до п. 2. 27. Положення здійснює інші, передбачені законодавством повноваження.

Управління в особі його начальника є головним розпорядником коштів за бюджетними призначеннями визначеними рішеннями про районний бюджет.

Отже, Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Олешківської районної державної адміністрації, як головний розпорядник коштів, до завдань якого віднесено забезпечення ефективного і цільового використання бюджетних коштів та здійснення внутрішнього контролю за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів, є уповноваженим органом у цій сфері.

Також судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду в частині того, що прокурором у позовній заяві обгркнтовано не зазначено належний орган (органи), уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, а саме Південний офіс Держаудитслужби в Херсонській області, який на початку 2020 року проводив перевірку фінансово-господарської діяльності КУ "Центр ОУЗОР" за період з 01.11.2015 по 31.12.2019 та не виявив порушень вимог законодавства під час проведення відповідачем публічних закупівель, оскільки відомості про перевірку питання законності під час укладення Центром ОУЗОР та СК "Заготконтора" додаткових угод № 1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019 до Договору закупівлі товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019 у акті ревізії фінансово-господарської діяльності № 15-21-03-24/0 від 19.02.2020 відсутні.

Судова колегія звертає увагу на те, що діюче законодавство не містить норми, які б визначали та зобов`язували прокурора, при виборі органу, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави, визначати лише органи, наділені контрольними функціями. Натомість при виборі такого органу, критерієм вибору слугує лише наявність компетенції, щодо повноважень із захисту інтересів держави.

Оскільки "інтереси держави - є оціночним поняттям", прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають у чому саме відбулося або може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 надано поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" - означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Інтереси держави у сфері бюджетних відносин полягають в ефективному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних асигнувань та призначень, а також своєчасному вжитті дієвих та ефективних заходів, спрямованих на усунення порушень під час закупівлі товарів, робіт, послуг за рахунок бюджетних коштів.

З урахуванням викладеного, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зауважує, що прокурором при пред`явленні позову доведено належними доказами як необхідність здійснення захисту інтересів держави саме прокурором, так і дотримано передбачений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок реалізації такого захисту, з огляду на що доводи апелянта в цій частині не приймаються до уваги.

Стосовно вирішення спору по суті, судова колегія зазначає наступне.

Так, предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсними угод №1 від 25.01.2019 року, № 2 від 01.02.2019 року до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019 та стягнення зі СК «Заготконтора» 80 197 грн. 70 коп., отриманих внаслідок виконання вказаних додаткових угод

За змістом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї з сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 1, 3 ст. 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №916/1171/18, від 14.11.2018 року у справі № 910/8682/18, від 30.08.2018 року у справі №904/8978/17, від 04.03.2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10.09.2019 року у справі №9017/317/19, від 09.07.2019 року у справі № 903/849/17.

Як зазначалося раніше, 25.01.2019 відповідачами укладено додаткову угоду №1 до Договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, якою зменшено кількість товару, а саме: свинини на 263,1 кг та філе курячого на 381,4 кг., у зв`язку із чим погоджено наступну нову редакцію п. 1.2 розділу 1 Договору: найменування товару: ДК 021:2015: 151100000-2, свинина 2 626 кг., куряче філе - 4 158 кг.

Підставою внесення змін до договору став лист СК "Заготконтора" №05-01/19 від 15.01.2019, в якому підприємство обґрунтовує внесення змін до Договору у зв`язку із тим, що склалися тяжкі обставини з цінами, у зв`язку із значним підвищенням закупочної ціни на продовольчі товари які є предметом Договору, паливо та запчастини, коливання курсу валют та високий рівень інфляції.

Також, 01.02.2019 між Сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору про закупівлю товарів за державні кошти № 4 від 04.01.2019, якою зменшено кількість товару, а саме: свинини на 194,5 кг та печінки на 72,11 кг., у зв`язку із чим погоджено наступну нову редакцію п. 1.2 розділу 1 Договору: найменування товару: ДК 021:2015: 151100000-2, свинина 2 144,5 кг., куряче філе - 4 158 кг., печінка - 1009,49 кг.

Підставою внесення змін до договору став лист СК "Заготконтора" № 07-01/19 від 30.01.2019, в якому підприємство обґрунтовує внесення змін до договору у зв`язку із тим, що склалися тяжкі обставини з цінами, у зв`язку із значним підвищенням закупочної ціни на дані продовольчі товари, паливо та запчастини, коливання курсу валют та високий рівень.

Недійсність вказаних додаткових угод про внесення змін прокурором пов`язується з порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме збільшенням ціни за одиницю товару без достатніх правових підстав.

Дослідивши вказані твердження, судова колегія зазначає таке.

Договір у справі, додаткові угоди до якого є предметом розгляду даної справи, укладений за результатами відкритих торгів, з огляду на що на правовідносини за вказаним договором розповсюджуються приписи Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 року №3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Коливання ціни на ринку повинно розцінюватися саме після підписання договору, а не визначати її розмір на момент договору, оскільки п. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" урегульовано саме зміну істотних умов у разі виникнення такого явища, як коливання ціни на ринку.

Виходячи із викладеного, внесення змін до договору було б правомірним лише у випадку документального підтвердження коливання ціни на товар у період з моменту укладення договору до моменту укладення додаткової угоди (або отримання пропозиції про її укладення).

При цьому, існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинні бути доведені належними та допустимими доказами та такі коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Судова колегія також зауважує, що оскільки законодавством у сфері публічних закупівель конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку, не визначено, як і не визначено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, то виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово-промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації.

Тобто довідки Державної служби статистики України та експертні висновки Торгово-промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

При цьому судова колегія наголошує, що у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на момент підписання договору сторонами були погоджені всі істотні умови - предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Разом з тим, СК «Заготконтора», пропонуючи збільшення ціни за одиницю товару обґрунтовувало це зміною кон`юнктури ринку, долучаючи при цьому висновки Херсонської Торгово-промислової палати за результатами цінового моніторингу №№Ви-48, Ви-49 та Ви - 50 від 14.07.2020.

Дослідивши вказані довідки судова колегія зазначає, що, як вірно зазначено судом першої інстанції, вони не містить відомостей, з яких можливо встановити коливання ціни.

Судова колегія вказує, що вказані довідки містять абсолютне значення середньої ринкової ціни за відповідні місяці, тобто лише констатують рівень цін.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується із доводами прокурора і висновками місцевого господарського суду щодо того, що вказані висновки не є належним підтвердження коливання ціни товару договору про закупівлю товару до моменту укладання відповідних спірних угод, а отже сторонами на момент укладання оспорюваних додаткових угод не було документально підтверджено коливання ціни товару, обумовленого ними в період з укладення основного договору з огляду на що відповідачі оскарженими додатковими угодами внесли зміни до договору безпідставно, у порушення норм чинного законодавства.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23.01.2020 року у справі № 907/788/18, від 29.07.2020 року у справі № 924/316/18, від 05.08.2020 року у справі № 905/1907/18, від 27.08.2020 року у справі № 903/315/19, від 13.10.2020 року у справі № 912/1580/18, від 03.11.2020 року у справі № 916/3563/19, від 11.11.2020 року у справі № 913/416/18, від 03.12.2020 року у справі № 909/703/19 та інш.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору, що не було враховано у вирішенні спору судом першої інстанції. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

За таких обставин, враховуючи, що оспорювані додаткові угоди укладені всупереч вимогам Закону України "Про публічні закупівлі", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними вказаних додаткових угод та задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на вищевикладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта в цій частині.

Разом з тим, що стосується позовної вимоги про стягнення зі СК "Заготконтора" грошових коштів в розмірі 80197,70 грн., які споживчий кооператив отримав в результаті виконання укладених додаткових угод №1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019, до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладеного між КП "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та СК "Заготконтора", судова колегія зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання з інших підстав кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому, згідно із п. 1 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Але позивачем в кожному конкретному випадку повинно бути доведено суду належними та допустимими доказами по справі обґрунтованість нарахованої ним суми реституції.

Так, в даному випадку з матеріалів справи вбачається та відповідачами у справі не заперечується, що на виконання договору СК «Заготконтора» було поставлено товар, за який відповідач-2 розрахувався в повному обсязі.

Крім того, з оспорюваних додаткових угод вбачається, що збільшення цін за одиницю товару було здійснено не за рахунок збільшення ціни договору, а за рахунок зменшення обсягів постачання.

При цьому, з розрахунку, наданого прокурором вбачається, що з урахуванням збільшення ціни за кожну одиницю товару, та як наслідок поступового зменшення обсягів поставки за кожною одиницею, фактично відповідач-2 недоотримав товару на суму 80197,70 грн.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що матеріали справи взагалі не містять будь-якої первинної документації на підтвердження обсягів поставленого товару, а саме видаткових накладних тощо, що в свою чергу унеможливлює встановлення обсягів поставленого товару за кожним з найменувань з конкретною ціною, що в свою чергу унеможливлює перевірку судом заявленої прокурором до стягнення суми.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що позовні вимоги прокурора в частині стягнення 80197,70 грн., які споживчий кооператив отримав в результаті виконання укладених додаткових угод №1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019, до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладеного між КП "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та СК "Заготконтора" задоволенню не підлягають, оскільки сума, заявлена прокурором до стягнення, є недоведеною належними та допустимими доказами по справі, а саме, первинними документами. Тому висновок суду про задоволення позовних вимог у цій частині позовних вимог є помилквоим та таким, що підлягає скасуванню.

За приписами ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Таким чином, розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Споживчого кооперативу "Заготконтора" в дохід Олешківської районної ради Херсонської області 80197,70 грн., які споживчий кооператив отримав в результаті виконання укладених додаткових угод №1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019, до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладеного між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора" підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення в цій частині - про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 слід залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Споживчого кооперативу "Заготконтора" на рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 скасувати частково.

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з Споживчого кооперативу "Заготконтора" в дохід Олешківської районної ради Херсонської області 80197,70 грн., які споживчий кооператив отримав в результаті виконання укладених додаткових угод №1 від 25.01.2019 та № 2 від 01.02.2019, до договору про закупівлю товарів за державні кошти №4 від 04.01.2019, укладеного між комунальною установою "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради та споживчим кооперативом "Заготконтора".

Стягнути зі Споживчого кооперативу "Заготконтора" (адреса місцезнаходження: 75100, Херсонська область, місто Олешки, вулиця Софіївська, будинок № 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 38045294) на користь Херсонської обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: 73000, місто Херсон, вулиця Михайлівська, будинок № 33; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 04851120) 1576,50 рн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Комунальної установи "Центр по обслуговуванню установ та закладів освіти району" Олешківської районної ради Херсонської області (адреса місцезнаходження: 75000, Херсонська область, місто Олешки, вулиця Паркова, будинок № 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 38230941) на користь Херсонської обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: 73000, місто Херсон, вулиця Михайлівська, будинок № 33; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 04851120) 1576, 50 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині рішення Господарського суду Херсонської області від 03.11.2020 у справі №923/586/20 залишити без змін.

Стягнути з Херсонської обласної прокуратури (адреса місцезнаходження: 73000, місто Херсон, вулиця Михайлівська, будинок № 33; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 04851120) на користь Споживчого кооперативу "Заготконтора" (адреса місцезнаходження: 75100, Херсонська область, місто Олешки, вулиця Софіївська, будинок № 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 38045294) 4729,50 грн. за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.03.2021 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош