Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" березня 2021 р. Справа № 906/409/20.

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М., розглянувши заяву №15-21/ГП від 09.03.2021 про визнання наказу №906/409/20 від 30.12.2020 таким, що не підлягає виконанню у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України"

до Новогуйвинського виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства

про стягнення 175 352,95 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Борушевська А.А. - довіреність №306 від 28.10.2020;

від ВДВС: не прибув,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.09.2020, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020, позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Новогуйвинського виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства задоволено частково. Зменшено розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені на 90% - до 7952,37 грн. Стягнуто з Новогуйвинського виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7952,37грн пені, 23649,05грн 3% річних, 53757,75грн інфляційних, 2353,96грн судового збору. У стягненні 71571,32грн пені, 9099,09грн 3% річних, 9323,37грн інфляційних відмовлено.

На примусове виконання зазначеного рішення господарського суду Житомирської області 10.09.2020 видано наказ.

Ухвалою суду від 05.10.2020, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 відстрочено виконання рішення від 10.09.2020 у справі №906/409/20 на 6 місяців з дати його ухвалення судом - до 10.03.2021.

09.03.2021 до суду від Новогуйвинського виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства надійшла заява №15-21/ГП від 09.03.2021 про визнання наказу у справі №906/409/20 від 30.12.2020 таким, що не підлягає виконанню. Заявник, згідно вказаної заяви, просить: - прийняти її до розгляду; - зупинити виконання за виконавчим документом № 906/409/20 від 30.12.2020 року; - визнати наказ № 906/409/20 від 30.12.2020, виданий Господарським судом Житомирської області таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 10.03.2021 суд прийняв вказану заяву, призначив судове засідання для її розгляду на 17.03.2021 та зупинив виконання за наказом господарського суду Житомирської області від 30.12.2020 до розгляду заяви.

16.03.2021 через загальний відділ суду надійшли пояснення Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на ухвалу суду від 10.03.2021, згідно яких ВДВС щодо вимог заяви заперечує. Звертає увагу суду, що виконавче провадження відкрито 03.02.2021. Пояснює, що представник Новогуйвинського ВЖРЕКП по прибуттю до ВДВС в усній формі повідомила, що згідно ухвали від 10.03.2021 було відстрочене виконання рішення суду від 10.09.2020 на шість місяців з дати його ухвалення - до 10.03.2021. Вказану ухвалу, згідно журналу реєстрації загальної вихідної кореспонденції державний виконавець отримав 04.02.2021, у зв`язку з чим було зупинено вчинення виконавчих дій.

Зазначає, що згідно ст. 27, 42 ЗУ "Про виконавче провадження", при відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, також визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується. Зауважує, що згідно ч.9 ст. 27 цього Закону, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зсилаючись на приписи ч.2,4 ст.117 ГПК України та п.3.3. постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі Постанова №9), ВДВС стверджує, що виконавче провадження відкрито 03.02.2021, при цьому погашення заборгованості перед стягувачем відбулося 19.02.2021, тобто через 16 днів після відкриття виконавчого провадження, тому даний факт не свідчить про добровільне виконання.

З огляду на вказане, вважає, що заявник не вірно тлумачить положення ч.4 ст. 117ГПК України в частині підстав визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, як з причин добровільного виконання, так і з інших причин, оскільки під іншими причинами в цьому випадку слід розуміти зміну або скасування судових актів, або їх перегляд за нововиявленими обставинами, а добровільне (самостійне) виконання, на переконання ВДВС, має бути вчинене до видання наказу або до початку виконавчого провадження, так як з початку відкриття виконавчого провадження рішення господарського суду, відповідно до ст. 115 ГПК України, набрало законної сили та є обов`язковим на всій території України і виконується в порядку , встановленому ЗУ "Про виконавче провадження".

Проаналізувавши зміст зазначених пояснень, суд враховує, що ВДВС помилково зсилається на ст. 115 та 117 ГПК України, тоді як зазначені питання врегульовано ст. 326 та 328 ГПК України.

Представник боржника в засіданні суду вимоги заяви підтримала у повному обсязі, надала суду заяву №16-21/ВС від 09.03.2021, адресовану ВДВС, в якій просить повернути стягувачу судовий наказ від 30.12.2020 №906/409/20, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження у ВП 64345204.

Наголосила на тому, що ухвала суду від 10.03.2021, якою було відстрочене виконання рішення суду від 10.09.2020 на шість місяців з дати його ухвалення - до 10.03.2021, є рішенням суду, обов`язковість виконання якого встановлено ГПК України.

Дослідивши матеріали заяви №15-21/ГП від 09.03.2021, врахувавши пояснення представника боржника та ВДВС, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, з огляду на таке.

У заяві про визнання виконавчого документа (наказу від 30.12.2020) таким, що не підлягає виконанню у справі №906/409/20, Новогуйвинське ВЖРЕКП зазначає, що борг за наказом господарського суду Житомирської області від 30.12.2020 сплачено в повному обсязі у добровільному порядку, згідно платіжного доручення №111 від 19.02.2021, яке додано до матеріалів заяви.

Свої вимоги заявник обґрунтовує, зокрема, приписами ч. 2 ст.19 Конституції України, ст.1, ч.2 ст.12 ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 239, ст. 326, ч.1 та 3 ст. 327, ч.2 та 3 ст. 328 ГПК України.

Згідно з ч.1 ст.328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.328 ГПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зазначене узгоджується з п.3.3 постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", на яку зсилається ВДВС при обгрунтуванні своїх заперечень.

Так, згідно вказаного п.3.3 Постанови №9, ...не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Вказане узгоджується з припипсами ч.9 ст. 39 цього ж Закону, згідно якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому ч.7 ст. 27 ЗУ "Про виконавче провадження" в імперативному порядку встановлює, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Тобто, безпідставними є твердження ВДВС про те, що заявником неправильно тлумачаться підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки з сукупного аналізу ст. 328ГПК України, п.3.3 постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 та ч.7 ст. 27 та ч. 9 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" вбачається, що добровільне виконання не ставиться в залежність ні від факту видання наказу, ні від факту відкриття виконавчого провадження, оскільки вважається таким за умови виконання боржником обов`язку до встановленого рішенням суду строку, визначення якого узгоджується з приписами ч.2 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

Так, судом встановлено, що 02.02.2021 на адресу Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від АТ "НАК "Нафтогаз України" надійшла заява про примусове виконання рішення, до якої додано наказ Господарського суду Житомирської області у справі №906/409/20 (а.с. 28-32, т.2).

03.02.2021 державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області у справі №906/409/20, про що винесено постанову №64345204 (а.с. 89, т.2).

Також 03.02.2021 державним виконавцем Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8771,31грн (а.с.90,т.2) та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 40, т.2).

Оскільки боржник повідомив ВДВС про відстрочення виконання рішення суду, 05.02.2021 державний виконавець Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову №63345204 про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Житомирської області №906/409/20 (а.с.91,т.2).

Вподальшому, як зазначає ВДВС у поданих поясненнях, 11.03.2021 державним виконавцем було прийнято рішення про поновлення виконавчих дій, у зв`язку із закінченням строку відстрочення виконання рішення. Того ж дня було прийнято рішення про зупинення вчинення виконавчих дій до розгляду заяви судом.

При цьому судом встановлено, що згідно наданого заявником платіжного доручення №111 від 19.02.2021 на суму 87713,13 грн (а.с.88), рішення від 10.09.2020 у справі №906/409/20 виконано у повному обсязі.

При розгляді заяви суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

За ч.2 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження", строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи з а к і н ч е н н я с т р о к у, встановленого в разі в і д с т р о ч к и чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Враховуючи, що ухвалою суду від 05.10.2020, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 відстрочено виконання рішення від 10.09.2020 у справі №906/409/20 на 6 місяців з дати його ухвалення судом - до 10.03.2021, виконавче провадження за наказом Господарського суду Житомирської області №906/409/20 було відкрито без дотримання строків, визначених ч.1, 2 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Тобто, врахування такої відстрочки державним виконавцем залежить від належного виконання сторонами виконавчого провадження обов`язків, визначених ч.4 ст.19 ЗУ "Про виконавче провадження".

Судом встановлено та не спростовано матеріалами справи, що стягувач, при зверненні із заявою про відкриття виконавчого провадження, не повідомив державного виконавця про наявність ухвали господарського суду Житомирської області про відстрочення виконання рішення суду. Зокрема, його заява про примусове виконання рішення від 19.01.2021, копію якої надано ВДВС, не містить інформації стосовно ухвали суду від 05.10.2020 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 10.09.2020 у справі №906/409/20 (а.с.29,30, т.2).

Водночас судом встановлено належне виконання зазначених обов`язків боржником, оскільки згідно відбитку штампу вхідної кореспонденції (а.с. 12, 72, т.2) на наданому скаржником його примірнику заяви від 03.02.2021, якою орган ДВС повідомлявся про наявність ухвали про розстрочення виконання рішення суду у даній справі, вказана дата 03.02.2021, хоча згідно журналу вхідної кореспонденції органу ДВС - 04.02.2021 (а.с. 43, т.2).

Відповідно до ст.129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.3 ст.2 ГПК України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

За приписами ч.1 ст. 232 ГПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до ч.1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч.1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 327ГПК України, наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Вказане узгоджується зі ст. 3 ЗУ "Про виконавче провадження", відповідно до якого підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ... 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; ...

Згідно з ч.1,2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За приписами ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладене, при відкритті виконавчого провадження обов`язкова до виконання ухвала суду від 05.10.2020 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Житомирської області від 10.09.2020 у справі №906/409/20 не була врахована, що не заперечувалося сторонами виконавчого провадження і ВДВС.

Оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження винесено під час дії відстрочки виконання рішення суду, при цьому, до закінчення встановленого терміну відстрочення боржник у повному обсязі виконав своє зобов`язання за рішенням Господарського суду Житомирської області від 10.09.2020 у справі №906/409/20 (а.с. 88, т.2), вказане свідчить про те, що відбулося добровільне виконання.

З урахуванням вищенаведеного, заперечення ВДВС є безпідставними, а його тлумачення приписів ГПК України та п.3.3. постанови №9 від 17.10.2012 не відповідають змісту останніх.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що з 19.02.2021, тобто до закінчення відстрочки, наданої ухвалою суду від 05.10.2020, залишеною без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2020, обов`язок боржника в частині оплати 87713,13грн заборгованості на виконання рішення суду від 10.09.2020 у справі №906/409/20 перед стягувачем відсутній, у зв`язку з його добровільним виконанням, внаслідок чого наявні підстави для визнання наказу господарського суду Житомирської області від 30.12.2020 року у справі № 906/409/20 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст.328 ГПК України, про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 73, 74, 77, 86, 234, 235, 328 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Новогуйвинського виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства №15-21/ГП від 09.03.2021 про визнання наказу № 906/409/20 таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

2. Визнати наказ господарського суду Житомирської області від 30.12.2020 № 906/409/20 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена.

Повний текст ухвали складено 18.03.2021

Суддя Вельмакіна Т.М.
1 - у справу; 2,3 - сторонам (рек.); 4 - ВДВС (рек.).