ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" березня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1831/19

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Ю.Е.Рибці

за участю представників:

від позивача (заявника) Прокопишин Н.Ю.,

від відповідача (боржника) не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про заміну сторони виконавчого провадження (вх. № 2-305/21 від 09.03.2021 р.) в порядку ст. 334 Господарського процесуального кодексу України по справі № 916/1831/19 за позовом Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго до Одеської митниці ДФС про стягнення заборгованості в загальній сумі 43335,50 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської митниці ДФС про стягнення заборгованості в загальній сумі 43335,50 грн., у т.ч.: пені 29046,37 грн., 3% річних 3958,08 грн., інфляційних втрат 10331,05 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договорів про закупівлю за державні кошти послуг з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для опалення № І-111-213/2018 та № І-111-71/2019 від 12.12.2018 р. та 10.04.2019 р. відповідно щодо здійснення своєчасної оплати за поставлену теплову енергію.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2019 р. позовну заяву КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1831/19 за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.09.2019 р. у справі № 916/1831/19 позов Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго до Одеської митниці ДФС про стягнення заборгованості в загальній сумі 43335,50 грн. задоволено частково; стягнуто з Одеської митниці ДФС на користь позивача пеню в сумі 29046,37 грн., 3% річних в сумі 3958,07 грн., інфляційні втрати в сумі 10331,05 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 132,60 грн.

20.12.2019 р. господарським судом Одеської області видано відповідний наказ про примусове виконання рішення господарського суду від 03.09.2019 р. щодо стягнення з Одеської митниці ДФС на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго пені в сумі 29046,37 грн., 3% річних в сумі 3958,07 грн., інфляційних втрат в сумі 10331,05 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 132,60 грн.

09.03.2021 р. до господарського суду Одеської області від Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження (вх. № 2-305/21 від 09.03.2021 р.) в порядку ст.ст. 52, 334 ГПК України, а саме боржника Одеської митниці ДФС на правонаступника Одеську митницю Держмитслужби.

В обґрунтування вказаної заяви Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго вказує, що 11.02.2021 р. в листі № 16-08-06/1154, адресованому КП ТМ ІТКЕ, повідомлено, що головним управлінням встановлено, що такий орган як Одеська митниця ДФС в мережі установ та організацій, які отримують фінансування з державного та місцевих бюджетів у 2020 році не значиться та відсутні рахунки цієї установи, з яких можливо було б здійснити безспірне списання коштів у головному управлінні або в будь-якому іншому територіальному органі казначейства.

Як зазначає заявник, постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2018 р. № 1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу; установлено, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Наразі заявник зауважує, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06.03.2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України державна митна служба, її територіальні органи виконують встановлені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами функції та повноваження органів доходів і зборів до внесення до таких актів відповідних змін у частині, що стосується повноважень Державної митної служби, її територіальних органів.

Також, як вказує заявник, постановою Кабінету міністрів України від 02.10.2019 р. № 858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної Митної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема Одеську митницю ДФС було реорганізовано шляхом приєднання до Одеської митниці Держмитслужби.

Так, заявник зауважує, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 27.11.2019 р. до реєстру було внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення Одеської митниці ДФС (ідентифікаційний код 39441717) в результаті її реорганізації та станом на 17.02.2021 р. відповідач знаходиться в стані припинення.

При цьому, як додає заявник, 06.11.2019 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про проведення державної реєстрації Одеської митниці Держмитслужби як юридичної особи.

Між тим, як зазначає заявник, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 1217-р Питання Державної митної служби було погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відтак, з посиланнями на ст. 334 ГПК України, ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження заявник вважає, що процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні.

При цьому заявник вказує, що процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, а тому ухвала про здійснення процесуального правонаступництва на стадії виконання судового рішення є документом, що забезпечує виконання рішення та фактично є його невід`ємною частино, а тому заміна сторони в зобов`язанні на стадії виконання судового рішення є зміною судового рішення, передбаченою чинним законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Водночас, як наголошує заявник, Верховним Судом в постанові від 30.11.2020 р. у справі № 260/453/19 наведено висновок, що відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про фактичне припинення юридичної особи не є визначальною підставою для заміни боржника його правонаступником, оскільки відсутність зазначених відомостей свідчить про відсутність підстав для правонаступництва в розумінні приписів ст. 104 ЦК України. Проте, за ствердженнями заявника, в даному випадку з дати початку виконання Одеською митницею Держмитслужби функцій і повноважень Одеської митниці ДФС відбулося фактичне (компетенційне) правонаступництво, а, отже, факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним. З огляду на вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку, що незважаючи на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про фактичне припинення митниці ДФС як юридичної особи, має місце перехід функцій і повноважень від ДФС України до Держмитслужби України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги перехід функцій від Одеської митниці ДФС до Одеської митниці Держмитслужби, заявник стверджує про наявність правових підстав для заміни боржника його правонаступником - Одеською митницею Держмитслужби згідно вимог ст. 52 ГПК України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.03.2021 р. у справі № 916/1831/19 заяву Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 916/1831/19 прийнято до розгляду, при цьому розгляд заяви призначено в засіданні суду на 22.03.2021 р. Також вказаною ухвалою суду доручено Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області забезпечити проведення відеоконференції за участю представника КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго у судовому засіданні щодо розгляду заяви (вх. 2-305/21 від 09.03.2021 р.) у справі № 916/1831/19, яке призначене господарським судом Одеської області на 22 березня 2021 р. об 11 год. 00 хв.

Відповідач (боржник) письмові пояснення на заяву Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про заміну сторони не надав.

Також представник відповідача (боржника) у судове засідання не з`явився.

Так, за приписами ч. 3 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши заяву Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов наступних висновків.

На підставі рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2019 р. по справі № 916/1831/19 Одеська митниця ДФС є боржником у виконавчому провадженні при примусовому виконанні наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 року у вказаній справі щодо стягнення з Одеської митниці ДФС на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго пені в сумі 29046,37 грн., 3% річних в сумі 3958,07 грн., інфляційних втрат в сумі 10331,05 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 132,60 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 327 ГПК України).

Як з`ясовано судом, наказ господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. про примусове виконання рішення суду у справі № 916/1831/19 щодо стягнення з Одеської митниці ДФС на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго пені в сумі 29046,37 грн., 3% річних в сумі 3958,07 грн., інфляційних втрат в сумі 10331,05 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 132,60 грн. був пред`явлений Комунальним підприємством Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго (стягувачем) до примусового виконання.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.01.2021 р. Комунальне підприємство Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго звернулося до Управління ДКС України в Одеській області із листом, в якому повідомило, що на виконанні в Головному управлінні казначейської служби України в Одеській області знаходиться наказ господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. по справі № 916/1831/19 про стягнення заборгованості з Одеської митниці ДФС на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго та станом на 18.01.2021 р. борг згідно вказаного наказу на рахунки підприємства не перераховувався, з огляду на що заявник просив повідомити про стан виконання наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. по справі № 916/1831/19.

Так, листом від 11.02.2021 р. за вих. № 16-08-06/1154 Головним управлінням казначейської служби України в Одеській області стосовно виконання наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. повідомлено КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, що листом Головного управління від 20.02.2020 р. № 16-08/1232, який було вручено засобами поштового зв`язку 28.02.2020 р. КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, останньому було зазначено, що під час розгляду наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. по справі № 916/1831/19 Головним управлінням встановлено, що такий державний орган як Одеська митниця ДФС в мережі установ та організацій, що отримують фінансування з державного та місцевих бюджетів у 2020 році не значиться та рахунки цієї установи, з яких можливо було б здійснити безспірне списання у Головному управлінні або в будь-якому іншому територіальному органі казначейства відсутні, при цьому зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 р. № 858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби Одеська митниця ДФС реорганізувалась шляхом приєднання до Одеської митниці Держмитслужби. Також Головним управлінням додано, що з метою виконання вищевказаного виконавчого документу вищевказаним листом останнє звернулося до КП Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго, як до стягувача, та запропонувало надати судове рішення (ухвалу) про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником по справі № 916/1831/19 для подальшого розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, однак станом на теперішній час на адресу Головного управління запитуваної інформації не надійшло. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням повернуто без виконання наказ господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. по справі № 916/1831/19, а також додатково повідомлено, що згідно з положеннями п. 10 Порядку з метою виконання рішення суду після усунення недоліків, які стали підставою для повернення виконавчого листа, стягувач має право повторно надсилати органові Казначейства повернутий виконавчий документ у встановлений п. 6 цього Порядку строк, перебіг якого починається з дня його повернення.

Таким чином, вказаний наказ господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. не був виконаний Головним управлінням казначейської служби України в Одеській області та повернутий стягувачу для усунення недоліків.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України Про виконавче провадження, який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Процесуальний порядок та підстави заміни сторони виконавчого провадження за правилами господарського судочинства передбачені статтею 334 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частин 1, 2 якої у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч.5 ст. 334 ГПК України).

Зазначена норма Господарського процесуального кодексу України узгоджується із приписами частини 5 статті 15 Закону України Про виконавче провадження, згідно з якою у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Процесуальне правонаступництво випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником) і відображає зв`язок матеріального і процесуального права.

Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках. У кожному конкретному випадку для вирішення питань можливості правонаступництва суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

У даній справі, враховуючи вимоги викладені у заяві про заміну сторони виконавчого провадження, необхідним є надання юридичної оцінки питанню припинення відповідача та як наслідок встановлення наявності підстав для переходу прав та обов`язків боржника у виконавчому провадженні з виконання наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 року № 916/1831/19 про стягнення з Одеської митниці ДФС на користь Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго пені в сумі 29046,37 грн., 3% річних в сумі 3958,07 грн., інфляційних втрат в сумі 10331,05 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 132,60 грн.

Наразі судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України:

- утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу;

- установлено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Також судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України, зокрема, затверджено положення про Державну митну службу України та установлено, що Державна митна служба, її територіальні органи виконують встановлені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами функції та повноваження органів доходів і зборів до внесення до таких актів відповідних змін у частині, що стосується повноважень Державної митної служби, її територіальних органів.

Між тим, як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 р. № 858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2; установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної митної служби.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2019 р. № 858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби серед територіальних органів ДФС, які реорганізуються, вказана Одеська митниця ДФС шляхом приєднання до Одеської митниці Держмитслужби.

06.11.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис (№ 0072181) про проведення державної реєстрації юридичної особи - Одеської митниці Держмитслужби (). Відповідно до відомостей ЄДР дані про розпорядчий акт, на підставі якого створено юридичну особу постанова Кабінету Міністрів України Про утворення територіальних органів Державної митної служби № 858.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р. № 1217-р Питання Державної митної служби Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (Офіційний вісник України, 2019 р., № 26, ст. 900) функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Таким чином, з 08 грудня 2019 р. Державна митна служба розпочала здійснювати покладені на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України функції і повноваження Державної фіскальної служби з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

За змістом частини 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Згідно зі статтею 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

У частині 2 статті 107 ЦК України унормовано, що в разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 р. № 910/25312/14).

Аналогічні дії зі складання передавального акту з огляду на зміст статті 107 ЦК України підлягають вчиненню у разі реорганізації юридичної особи шляхом злиття, перетворення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 5 статті 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно із частиною 8 статті 5 Закону України Про центральні органи виконавчої влади актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 р. № 1074 (далі - Порядок № 1074 від 20.10.2011 р.).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р. органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.

За змістом пунктів 4, 5 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р. орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р. права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р. майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Пунктом 13 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р. передбачено, що акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатного розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постанові від 09.09.2019 р. у справі № 916/376/15-г дійшов висновку, що інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права.

У випадку публічного правонаступництва перехід таких прав та обов`язків оформлюється нормативним актом, тоді як правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (частина 2 статті 107 ЦК України, пункт 7 Порядку № 1074 від 20.10.2011 р.). При цьому юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Вказані висновки Верховного Суду викладені щодо правовідносин публічного правонаступництва в майнових приватних відносинах у зв`язку з припиненням юридичної особи в результаті реорганізації.

Тобто при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то самого лише посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. Також, підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший орган (аналогічний висновок викладено Верховним Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2018 р. у справі №802/651/16-а).

Суд враховує, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне правонаступництво - це унормована можливість заміни судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 2а-15057/09/2670.

Відтак, у межах вирішення даного питання, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Одеської митниці ДФС, або перехід повністю чи частково його функцій (адміністративної компетенції) до Одеської митниці Держмитслужби. Інакше відсутність підстав публічного правонаступництва доводить неможливість його здійснення.

При цьому, як було зазначено судом вище, на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 р. № 1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України, від 06 березня 2019 р. № 227 Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України, від 02 жовтня 2019 р. № 858 Про утворення територіальних органів Державної митної служби та розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 р. № 1217-р Питання Державної митної служби було утворено, зокрема, Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу; визначено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, а також реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби, з огляду на що перехід функцій і повноважень від ДФС України до Держмитслужби України відбувся.

Таким чином, господарський суд зазначає, що перехід функцій від Одеської митниці ДФС до Одеської митниці Держмитслужби є фактом публічного правонаступництва, а Одеська митниця ДФС відповідає ознакам вибулої сторони виконавчого провадження.

Як вже було зазначено, наказ господарського суду Одеської області від 20.12.2019 року № 916/1831/19, виданий на примусове виконання судового рішення від 03.09.2019 року у даній справі, в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат, витрат по сплаті судового збору, інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, не було виконано, про що свідчить лист Головного управління казначейської служби України в Одеській області від 11.02.2021 р. за вих. № 16-08-06/1154.

При цьому згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо Одеської митниці ДФС (ідентифікаційний код юридичної особи 39441717) суб`єкт перебуває в стані припинення, про що внесено відповідний запис 27.11.2019 р. № 9053786.

Проте в даному випадку з дати початку виконання Одеською митницею Держмитслужби функцій і повноважень Одеської митниці ДФС відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від Одеської митниці ДФС до Одеської митниці Держмитслужби, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним. Таким чином, відсутність відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про фактичне припинення Одеської митниці ДФС як юридичної особи, як визначальної підстави для заміни боржника, свідчать лише про відсутність підстав для правонаступництва в розумінні частини другої статті 104 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що повноваження та функції Одеської митниці ДФС були покладені на Одеську митницю Держмитслужби, зважаючи на вибуття Одеської митниці ДФС як суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин, господарський суд вважає, що Одеська митниця Держмитслужби є правонаступником відповідача у сфері виконуваних функцій, з огляду на що наявні підстави для заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 року № 916/1831/19, а саме боржника - Одеської митниці ДФС () на Одеську митницю Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21; ).

Керуючись ст.ст. 52, 234, 235, 334 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Комунального підприємства Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго про заміну сторони виконавчого провадження (вх. № 2-305/21 від 09.03.2021 р.) по справі № 916/1831/19 задовольнити.

2. Здійснити заміну боржника Одеської митниці ДФС () на правонаступника Одеську митницю Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21; ) при примусовому виконанні наказу господарського суду Одеської області від 20.12.2019 р. по справі № 916/1831/19.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали підписано 25.03.2021 р.

Суддя В.С. Петров