ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Справа № 915/1118/20

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001

в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 ()

до відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сан-Николас, пр. Героїв України, 20/12, м. Миколаїв, 54025 ()

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П., вул. Погранична, 40, м. Миколаїв, 54055 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про скасування записів про реєстрацію права власності, знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна

за участю представників сторін:

прокурор: Лукащук О.В., службове посвідчення №058891 видане 21.12.2020 дійсне до 21.12.2025 року;

від позивача: представник не з`явився:

від відповідача ТОВ Оберегова: представник не з`явився;

від відповідача ОСОБА_1 : Татарінов В.П., адвокат;

від відповідача ТОВ "Сан-Николас": Татарінов В.П., адвокат;

від третьої особи: представник не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради до відповідача ТзОВ Оберегова, до відповідача Фізичної особи-підприємця Чихаря Павла Миколайовича, до відповідача ТзОВ Сан-Николас з позовною заявою про скасування записів про реєстрацію права власності, знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна, в якій просить суд:

1. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 20691380 від 31.05.2017 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Оберегова на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 28078683 від 24.09.2018 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Оберегова на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29244875 від 30.11.2018 про право власності Чихаря Павла Миколайовича на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 29604925 від 18.12.2018 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Сан-Николас на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Оберегова знести самочинно збудований нерухомий об`єкт - торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

21.09.2020 року до господарського суду Миколаївської області від прокуратури надійшла заява про зміну предмету позову (вх. № 11697/20), в якій прокурор, керуючись ст. 46, 53 ГПК України, просить суд розглянути першу, другу, третю та четверту позовні вимоги у наступній редакції:

1. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 20691380 від 31.05.2017 за Товариством з обмеженою відповідальністю Оберегова на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 28078683 від 24.09.2018 за Товариством з обмеженою відповідальністю Оберегова на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м. який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 29244875 від 30.11.2018 за ОСОБА_1 на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м, який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 29604925 від 18.12.2018 за товариством з обмеженою відповідальністю Сан-Николас на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по проспекту Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

П`яту вимогу прокурор не змінював.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.10.2020 року заяву прокурора про зміну предмету позовних вимог вх. № 11697/20 від 21.09.2020 року прийнято судом до розгляду.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.08.2020 року частково задоволено заяву вх. № 10401/20 від 25.08.2020 року Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про забезпечення позову. Вжито заходи до забезпечення позову у справі № 915/1118/20.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 31.08.2020 року позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради (вх. № 103981/20 від 25.08.2020 року) до відповідача ТзОВ Оберегова, до відповідача Фізичної особи-підприємця Чихаря Павла Миколайовича, до відповідача ТзОВ Сан-Николас про скасування записів про реєстрацію права власності, знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна залишено без руху.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.10.2020 року. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 12.10.2020 року відкладено підготовче засідання по справі на 10.11.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 03.12.2020 року. Замінено у справі відповідача Фізичну особу-підприємця Чихаря Павла Миколайовича на належного відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 03.12.2020 року розгляд справи № 915/1118/20 почато спочатку. Відкладено підготовче засідання по справі на 17.12.2020 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2020 відкладено підготовче засідання по справі на 28.01.2021 року. В порядку ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру підтверджено наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави в суді.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 915/1118/20 та розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 18.02.2021 року.

В судовому засіданні 18.02.2021 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою відкладено судове засідання на 03.03.2021 року.

Позивач, відповідач ТзОВ Оберегова та третя особа явку повноважних представників в судове засідання 03.03.2021 року не забезпечили.

12.10.2020 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло клопотання (вх. № 12795/20), в якому позивач просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника Миколаївської міської ради (том 2, арк. 51-52).

Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 3, арк. 128).

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 11.09.2020, 12.10.2020, 10.11.2020, 03.12.2020, 17.12.2020, 28.01.2021, 18.02.2021 року, надіслані на адресу відповідача ТзОВ Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 повернуті до суду поштовою установою із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 1, арк. 160-165, том 2, арк. 102-106, 147-155, 191-196, том 3, арк. 71-77, 106-110, 129-132).

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону)

Ухвали суду направлялись на адресу відповідача ТзОВ Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041, вказану в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача ТзОВ Оберегова та третьої особи.

В судовому засіданні 03.03.2021 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція прокуратури.

Прокуратура зазначає, що предметом спору є вимога про скасування державної реєстрації права власності, знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна.

Підставою позову прокуратурою зазначено порушення вимог законодавства при оформленні права власності на об`єкти нерухомості на земельній ділянці комунальної власності м. Миколаєва.

Так, на підставі договорів про встановлення особистих строкових сервітутів від 26.12.2016 № 445-451, укладених між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та ТзОВ Оберегова, у користуванні останнього перебувало 7 (сім) земельних ділянок загальною площею 180 кв.м. для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у загальній кількості 30 штук для провадження підприємницької діяльності по вул. Обереговій ріг пр. Героїв України у місті Миколаєві.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.12.2017 по справі № 915/1132/17 зобов`язано ТзОВ Оберегова повернути Миколаївській міській раді земельні ділянки у придатному для використання стані зі звільненням їх від пересувних та тимчасових споруд (у зв`язку із закінченням строку дії договорів).

Натомість, відповідачем ТзОВ Оберегова на вказаних земельних ділянках побудовано торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м. та 31.05.2017 зареєстровано за собою право власності на вищевказаний торговельний комплекс, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 20691380.

Державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С. П. 31.08.2017 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про закриття розділу щодо об`єкту нерухомого майна ТзОВ Оберегова у зв`язку з його знищенням.

В подальшому на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі № 814/1114/18 про визнання протиправним та скасування запису нотаріуса про закриття розділу за відповідачем ТзОВ Оберегова зареєстровано право власності на вказаний об`єкт, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 28078683 від 24.08.2018.

В подальшому нерухоме майно від ТзОВ Оберегова перейшло до ОСОБА_1 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 29244875 від 30.11.2018, а від нього, в свою чергу, право власності перейшло до ТзОВ Сан-Николас, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 29604925 від 18.12.2018.

Прокуратурою зазначено, що відповідачем ТзОВ Оберегова використовувалась земельна ділянка для забудови капітальними об`єктами нерухомого майна (торговельним комплексом) за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів на землю, оскільки відповідач ТзОВ "Оберегова використовував земельні ділянки на підставі договорів про встановлення особистих строкових сервітутів, наданих для розміщення групи пересувних тимчасових споруд. В свою чергу, для інших цілей на умовах сервітуту або договору (-ів) оренди земельні ділянки відповідачу ТзОВ Оберегова Миколаївською міською радою та її виконавчими органами не надавались.

Крім того, прокуратурою зазначено, що відповідачем ТзОВ Оберегова будівництво об`єкту (торговельного комплексу) здійснено за відсутності належних дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт та введення об`єкту в експлуатацію, що підтверджується інформаціями Управління ДАБІ у Миколаївській області від 04.03.2019 та Управління ДАБІ Миколаївської міської ради від 04.08.2020 про те, що документи дозвільного та декларативного характеру, що дають право ТзОВ Оберегова на виконання підготовчих та будівельних робіт та посвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів по вул. Обереговій ріг пр. Героїв України, пр. Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві не реєструвалось.

Враховуючи, що будівництво об`єкту нерухомості здійснювалось за відсутності дозвільних документів на виконання будівельних робіт та введення об`єктів в експлуатацію, а також за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, прокурор вказує, що будівництво вищевказаного об`єкту (торговельного комплексу) здійснено відповідачем ТзОВ Оберегова самочинно (ст. 376 ЦК України).

Реєстрацію права власності здійснено за відсутності обов`язкових документів, перелік яких визначений п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127.

Оскільки право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано за відсутності належних документів, то запис № 20691380 від 31.05.2017 підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

Оскільки відповідач ТзОВ Оберегова не набув у визначеному законом порядку права власності на вказаний об`єкт нерухомості, то всі подальші записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 та ТзОВ Сан-Николас також підлягають скасуванню.

Оскільки самочинне будівництво здійснено відповідачем ТзОВ Оберегова, то обов`язок знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості в силу положень ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності повинен бути покладений на останнього.

Позовні вимоги обґрунтовано положеннями ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру, ст. 1, 2, 6, 10, 31 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ст. 125, 126, 152 ЗК України, ст. 375, 376 ЦК України, Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Мінрегіонбуду від 21.10.2014 № 244, ст. 34, 36, 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, ст. 2, 26, 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, судовою практикою ВС України, ВС та ЄСПЛ.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача ТзОВ «Оберегова».

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

3. Правова позиція (заперечення) відповідача ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву (вх. № 16143/20 від 17.12.2020) відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у справі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає наступне:

- в даному випадку прокурором ставиться питання про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна, при цьому, прокурором не ставиться питання дотримання або недотримання реєстратором порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, як і питання скасування відповідного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- відповідач вказує, що скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно за умов наявних у нього правовстановлюючих документів на це майно суперечить приписам ст. 321, 376 ЦК України;

- без скасування самого права власності на об`єкт нерухомого майна (правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна) позовні вимоги про скасування запису про право власності на це майно не можуть бути задоволені. Крім того, наявність судового рішення про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та наявність чинного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень створить правову невизначеність.

Заперечення обґрунтовані приписами с. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 2, 12, 26, 27, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», судовою практикою.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 (вх. № 16841/20 від 30.12.2020) прокурор, посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає, що державна реєстрація права власності на самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

У даному випадку піддягає оцінці саме факт здійснення будівництва спірного майна за відсутності дозвільних документів на будівництво та правовстановлюючих документів на земельну ділянку під ним.

Прокурор зазначає, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 в силу п. 13 ч. 1 ст. 20, ст. 173 ГПК України є похідною від спору про самочинне будівництво майна, оскільки безпосередньо залежить від встановлення обставин законності здійснення ТзОВ «Оберегова» будівництва спірного майна та, як наслідок, реєстрації на нього та здійснення подальшого переходу відповідних прав власності.

4. Правова позиція (заперечення) відповідача ТзОВ «Сан-Николас».

У відзиві на позовну заяву (вх. № 12152/20 від 28.09.2020) відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає наступне:

- 18.12.2018 на підставі акту приймання-передачі від 12.12.2018 № 1 та рішення від 12.12.2018 за № 2 право власності на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м. зареєстроване за ТзОВ «Сан-Николас»;

- відповідач зазначає, що в даному випадку прокурором ставиться питання про скасування запису про право власності ТзОВ «Сан-Николас» на спірний об`єкт нерухомого майна, проте не ставиться питання дотримання або недотримання реєстратором порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, як і питання скасування відповідного рішення державного реєстратора;

- скасування запису про право власності ТзОВ «Сан-Николас» на нерухоме майно за умови наявних у ТзОВ «Сан-Николас» правовстановлюючих документів на це майно суперечить приписам ст. 321, 376 ЦК України;

- без скасування самого права власності на об`єкт нерухомого майна (правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна) позовні вимоги про скасування запису про право власності на це майно не можуть бути задоволені. Крім того, наявність судового рішення про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно та наявність чинного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень створить правову невизначеність.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 15, 16, 321, 376 ЦК України, ст. 2, 12, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та судовою практикою.

5. Правова позиція (пояснення) третьої особи.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 12671/20 від 08.10.2020) третя особа зазначає, що дійсно державним нотаріусом Третьої Миколаївської нотаріальної контори Фоменко С.П. 31.08.2017 року внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про закриття розділу щодо об`єкту нерухомого майна ТзОВ «Оберегова» у зв`язку з його знищенням.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/1114/18 від 24.09.2018 року за ТОВ «Оберегова» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 28078683.

Третя особа зазначає, що підстави для скасування записів про реєстрацію права власності, які вчинено виключно на підставі рішення суду, відсутні, оскільки позивачем по справі не оскаржено рішення суду від 24.09.2018 року, на підставі якого поновлено реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Оберегова».

Посилаючись на ст. 257 ЦПК України, третя особа зазначає, що оскільки первинний запис про державну реєстрацію нерухомого майна за ТзОВ «Оберегова» було здійснено 31.05.2017 року, то строк звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва та скасування такого запису про реєстрацію нерухомого майна пропущено.

Вчинений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 20691380 від 31.05.2017 року про право власності ТОВ «Оберегова» на торговельний комплекс є законним, таким, що відповідає чинному законодавству, та підтверджено судом його правомірність. Також запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис 28078683 від 24.09.2018 року про право власності ТОВ «Оберегова» на торговельний комплекс вчинений виключно на підставі рішення суду по справі № 814/1114/18 від 31.07.2018 року, яке набрало законної сили, а тому є обов`язковим для виконання всіма органами влади на території України.

На день розгляду справи ТОВ «Оберегова» уже не є власником нерухомого майна, відповідно до акту приймання передачі від 22.11.2018 року нерухоме майно передано іншій фізичній особі.

У письмових поясненнях на відзив державного нотаріуса (вх. № 13706/20 від 29.10.2020) прокурор зазначає наступне:

- як підставу для скасування державної реєстрації права власності ТзОВ «Оберегова» на спірне нерухоме майно прокурором у позові зазначено здійснення товариством самочинного будівництва нерухомості. Проте, у справі № 814/1114/18, про яку зазначає державний нотаріус Фоменко С.П., ці питання не досліджувалися, що виключає можливість врахування відповідного судового рішення від 31.07.201 8 у якості обґрунтувань відмови у задоволенні заявленого прокурором позову;

- прокурор, посилаючись на ч. 4 ст. 264 ЦК України, зазначає, що твердження державного нотаріуса Фоменка С.П. щодо пропуску прокурором строку позовної давності не може бути підставою для застосування господарським судом позовної давності за заявами цієї третьої особи та, як наслідок, підставою для відмови у задоволенні позову.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

3.1. Обставини справи щодо оформлення прав на земельну ділянку.

На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1146 від 09.12.2016 року (том 3, арк. 8-14), між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (власник) та ТзОВ «Оберегова» (сервітуарій) 26.12.2016 року укладено 7 договорів про встановлення особистих строкових сервітутів № 445, 446, 447, 448, 449, 450, 451 від 26.12.2016 щодо семи земельних ділянок загальною площею 180 кв.м. по вул. Обереговій ріг пр. Героїв України у місті Миколаєві (том 1, арк. 106-126).

Договори № 445, 446, 447, 448, 449 про встановлення особистих строкових сервітутів укладено щодо земельних ділянок площею 24 кв.м кожна для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 4 шт. (6 кв.м кожна) та договори № 450, 451 про встановлення особистих строкових сервітутів - щодо земельних ділянок площею 30 кв.м кожна для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 5 шт. (6 кв.м кожна) для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до вказаних Договорів та актів прийому-передачі від 26.12.2016 року сервітуарій прийняв земельні ділянки загальною площею 180 кв.м. за вказаною вище адресою для розміщення групи пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Умови вищевказаних договорів є ідентичними.

Відповідно до п. 1.1, 4.1 договорів особистий строковий сервітут встановлюється відносно земельних ділянок для розміщення груп пересувних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.1 договорів особисті сервітути встановлюються строком на 1 рік з дати реєстрації договорів до 26.12.2017 року.

Відповідно до п. 2.2 договорів після закінчення строку дії Договорів сервітуарій має право на продовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельних ділянок з клопотанням щодо продовження строку його дії. Підставою для продовження строку дії Договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Продовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).

У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання продовження (поновлення) договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Відповідно до п. 4.2 договорів на земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов`язана з розміщенням пересувної тимчасової споруди.

Відповідно до п. 5.1 договорів у разі закінчення строку дії договору, його припинення або розірвання, сервітуарій зобов`язаний звільнити земельну ділянку від пересувних тимчасових споруд та привести її у стан, не гірший порівняно з тим, в якому вона була до розміщення споруд.

Відповідно до п. 7.4 договорів сервітуарій зобов`язаний зокрема дотримуватись умов встановлення сервітуту, встановлених цим договором; розміщувати пересувні тимчасові споруди відповідно до паспорту; використовувати пересувні тимчасові споруди відповідно до умов Договорів.

Відповідно до п. 9.8 договорів у разі припинення, розірвання договору або не продовження строку його дії сервітуарій зобов`язаний демонтувати пересувні тимчасові споруди та повернути власнику земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання сервітуарієм обов`язку щодо демонтування пересувних тимчасових споруд та умов повернення земельної ділянки сервітуарій зобов`язаний відшкодувати власнику завдані збитки.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.12.2018 року по справі № 915/1132/17 (том 1, арк. 25-34) задоволено позов керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради та виконавчого комітету Миколаївської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Оберегова про дострокове розірвання договорів № 445, 446, 447, 448, 449, 450, 451 про встановлення особистих строкових сервітутів, відновлення стану земельних ділянок та повернення земельних ділянок.

Задовольняючи позов прокурора, суд виходив з обставин припинення дії договорів з 27.12.2017 року.

За результатами розгляду справи зобов`язано ТзОВ «Оберегова» повернути Миколаївській міській раді земельні ділянки по вул. Обереговій ріг пр. Героїв України в м. Миколаєві, надані за договорами про встановлення особистого строкового сервітуту № 445, 446, 447, 448, 449, 450, 451 від 26.12.2016 року у придатному для використання стані із звільненням земельних ділянок від пересувних та тимчасових споруд.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2019 року повернуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Оберегова на рішення Господарського суду Миколаївської області від 04.12.2018 року по справі № 915/1132/17.

11.03.2019 року на виконання рішення суду від 04.12.2018 року господарським судом видано відповідні накази.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 04.12.2018 року набрало законної сили 04.03.2019 року.

Суду не подано доказів оформлення прав на земельну ділянку з метою будівництва відповідачем ТзОВ Оберегова.

Судом також встановлено, що на даний час триває процедура оформлення права користування земельною ділянкою за відповідачем ТзОВ Сан-Николас.

Так, відповідно до інформації від 21.08.2020 року № 4536/02.02.01-40/14/20 виконавчого комітету Миколаївської міської ради 11.01.2019 ТзОВ «Сан-Николас» звернулось до виконавчих органів Миколаївської міської ради з відповідною заявою (№ 000013) про отримання в орендну земельної ділянки площею 336 кв.м. для обслуговування торговільних павільйонів за адресою м. Миколаїв, вул. Оберегова ріг пр. Героїв України. Листом управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 16.01.2019 №17-155 було погоджено надання в оренду вказаної земельної ділянки. Після чого, 25.03.2019 вказане питання було погоджено постійною комісією міської ради з питань містобудування, архітектури і будівництва, регулювання земельних відносин та екології (протокол №104).

В подальшому виконавчими органами Миколаївської міської ради було підготовлено проект рішення з даного питання (файл S-zr-825/5), який було розглянуто на черговому пленарному засіданні 57 сесії Миколаївської міської ради 23.07.2020 рішення № 57/253 відповідно до якого було вирішено надати ТзОВ «Сан-Николас» дозвіл для складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 340 кв.м, за рахунок земель комунальної власності, для обслуговування торговельного комплексу по просп. Героїв України, 20/12, відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 16.01.2019 № 17-155 (том 1, арк. 73-77).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оформлення прав на земельну ділянку ТзОВ Сан-Николас.

3.2. Обставини справи щодо оформлення права власності на торговельний комплекс за ТзОВ Оберегова.

31.05.2017 року державним нотаріусом Фоменко С.П. прийнято рішення № 35462732 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно - торговельний комплекс, що розташований Миколаївська область, м. Миколаїв, пр. Героїв України, 20/12 за ТзОВ «Оберегова» (запис про право власності 20691380 від 31.05.2017 року, реєстраційний номер нерухомого майна 101).

Як вбачається з письмових пояснень третьої особи державного нотаріуса Фоменко С. П., наданих на виконання вимог ухвал суду (заява вх. № 16095/20 від 16.12.2020 року) рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на вищевказане нерухоме майно прийнято на підставі технічного паспорту на громадський будинок торговельний комплекс № 20/12 за адресою пр. Героїв України, м. Миколаїв від 22.12.2017 та витягу з рішення виконавчого комітету від 09.12.2016 № 1146 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту для розміщення пересувних тимчасових споруд (том 3, арк. 1-14).

Натомість, як вбачається з реєстраційної справи зі сканкопій та відомостей наявних в Державному реєстрі прав щодо державної реєстрації нерухомого майна (за реєстраційним номером нерухомого майна 101) державна реєстрація права власності на нерухоме майно (торговельний комплекс) проведена 31.05.2017 року лише на підставі заяви від 29.05.2017 за реєстраційним номером 22515821 заявника Глубоченко І. В. (том 2, арк. 209-210).

Самої заяви, як і картки прийому заяви в реєстраційній справі не міститься.

Матеріали реєстраційної справи не містять документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127.

Судом також встановлено, що технічний паспорт на громадський будинок торговельний комплекс № 20/12 виготовлено 22.12.2017, а державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено 31.05.2017, тобто технічний паспорт на дату реєстрації відповідного права не існував.

Відповідно до інформації, наданої Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.12.2020 № 19.03.02-04/6691/20, скановані документи, на підставі який проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Оберегова» (запис про право власності 20691380 від 31.05.2017, реєстраційний номер нерухомого майна: 101), відсутні (том 3, арк. 43).

Відповідно до інформації Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 04.03.2019 року № 1014-777-19 встановлено, що відповідно до даних реєстру, що внесені на підставі відомостей, переданих Управлінням до Держархбудінспекції у період з 20.03.2011 по 17.06.2017, інформація щодо видачі/реєстрації ТОВ «Оберегова» документів, які дають право на виконання будівельних робіт та документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: вул. Оберегова ріг пр. Героїв України, 20/12, м. Миколаїв, в реєстрі відсутня (том 1, арк. 127).

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 04.08.2020 року № 1660/22.01-17 повідомлення, декларація або дозвіл про початок виконання підготовчих або будівельних робіт, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за адресою пр. Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві відсутня. До управління ДАБІ Миколаївської міської ради станом на 04.08.2020 повідомлення на початок виконання будівельних робіт та/або заяви на дозвіл на виконання будівельних робіт за адресою пр. Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві не надходило (том 1, арк. 35).

31.08.2017 державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про закриття розділу щодо об`єкту нерухомого майна ТзОВ «Оберегова», у зв`язку з його знищенням.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року по справі № 814/1114/18 (том 1, арк. 21-24) задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберегова" до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко Сергія Петровича. Визнано протиправним і скасовано запис державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко Сергія Петровича про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу щодо об`єкту нерухомого майна: торговельного комплексу, розташованого за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, пр. Героїв України, 20/12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Рішення мотивоване тим, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою м. Миколаїв, пр. Героїв України, 20/12, не є знищеним, що підтверджується технічним паспортом на громадський будинок від 22.12.2017, з якого вбачається, що на земельній ділянці знаходяться три нежитлові будівлі.

24.09.2018 року державним реєстратором на підставі вищевказаного судового рішення поновлено запис про право власності номер 20691380.

Як вбачається з інформації станом 20.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) торговельний комплекс, за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Героїв України, 20/12 зареєстровано за ТзОВ «Оберегова», про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.09.2018 року вчинено запис № 28078683 (том 1, арк. 67-68).

Підставою державної реєстрації зазначено рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року по справі № 814/1114/18.

Додаткові відомості: згідно рушення Миколаївського окружного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано запис державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу щодо об`єкту нерухомого майна: торговельного комплексу, розташованого за адресою: Миколаївська обл., м. Миколаїв, пр. Героїв України, 20/12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Внаслідок чого, поновлено запис про право власності номер 20691380, що внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 35462732 від 31.05.2017 року.

3.3. Обставини справи щодо оформлення права власності на торговельний комплекс за ОСОБА_1 .

Рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Оберегова», затвердженим протоколом № 18/11-2 від 22.11.2018 року, вирішено, зокрема:

- затвердити грошову оцінку нерухомого майна, належного ТОВ «Оберегова» на підставі приватної власності, що складається з торговельного комплексу (загальна площа 336 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , в сумі 99 000,00 гривень.

- за погодженням учасника ОСОБА_1 прийняти вартість його частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБЕРЕГОВА» майном, виплатити її належним ТОВ «ОБЕРЕГОВА» на підставі приватної власності нерухомим майном, що складається з торговельного комплексу (загальна площа 336 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 155,6 кв.м., нежитлова будівля літ. «Б-1» загальною площею 163,3 кв.м., нежитлова будівля літ. «В-1» загальною площею 17,1 кв.м.; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139014489 від 25.09.2018 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; номер запису про право власності 28078683 (том 1, арк. 153).

22.11.2018 року ТзОВ «Оберегова» із статутного капіталу товариства передано, а ОСОБА_1 (учасник, який виявив намір вийти зі складу товариства) прийнято вищевказане нерухоме майно, про що між ТзОВ «Оберегова» та ОСОБА_1 підписано Акт № 1 оцінки вартості та прийому-передачі майна від 22.11.2018 року, яке повертається із статутного капіталу (том 1, арк. 154).

На підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.12.2018 року № 44395986 проведено державну реєстрацію права власності на торговельний комплекс з реєстраційним номером 101, що розташований АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (том 2, арк. 226).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) торговельний комплекс, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано за фізичною особою ОСОБА_1 , про що державним реєстратором виконавчого комітету Новоодеської міської ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2018 року вчинено запис № 29244875 (том 1, арк. 71-72).

Підставою державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна № 1 від 22.11.2018 року ТзОВ Оберегова.

3.4. Обставини справи щодо оформлення права власності на торговельний комплекс за ТзОВ "Сан-Николас".

Рішенням загальних зборів учасників ТзОВ «Сан-Николас» від 12.12.2018 року № 2 вирішено, зокрема:

- на виконання Рішення № 1 від 11.12.2018 учасника ТзОВ «Сан-Николас» сформувати належну до сплати учасником частку в статутному капіталі Товариства майновим внеском на 500 000, 00 грн., належним ОСОБА_1 на підставі приватної власності, що складається з торговельного комплексу загальною площею 336 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 147932588 від 04.12.2018 року; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; номер запису про право власності 29244875). Таким чином, частка ОСОБА_1 в Статутному капіталі ТзОВ «Сан-Николас» сформована повністю.

- затвердити грошову оцінку вкладу ОСОБА_1 у негрошовій формі в сумі 500 000, 00 (п`ятсот тисяч) гривень (том 1, арк. 155-156).

12.12.2018 року ОСОБА_1 передав, а ТзОВ «Сан-Николас» прийняв вищевказане нерухоме майно, про що між ОСОБА_1 та ТзОВ «Сан-Николас» підписано Акт № 1 оцінки вартості та прийому-передачі майна від 12.12.2018 року, яке вноситься до статутного капіталу (том 1, арк. 157-158).

На підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.12.2018 року № 44779734 проведено державну реєстрацію права власності на торговельний комплекс з реєстраційним номером 101, що розташований АДРЕСА_2 за ТзОВ «Сан-Николас» (том 2, арк. 226).

Відповідно до інформації станом 20.08.2020 року № 221019260 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта справо власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) торговий комплекс, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано за ТзОВ «Сан-Николас», про що державним реєстратором виконавчого комітету Новоодеської міської ради у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.12.2018 року вчинено запис № 29604925 (том 1, арк. 69-70).

Підставою державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна № 1 від 12.12.2018 року, виданий ТзОВ «Сан-Николас».

3.5. Судове рішення по справі № 915/999/19.

До господарського суду Миколаївської області звернулась Миколаївська міська рада до ТзОВ Сан-Николас з позовом, в якому просила суд:

1. Зобов`язати ТзОВ Сан-Николас знести об`єкт самочинного будівництва торговельний комплекс по АДРЕСА_2 загальною площею 336 кв.м.

2. Скасувати запис про право власності № 29604925 від 18.12.2018 на торговельний комплекс по АДРЕСА_2 , загальною площею 336 кв.м. (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101) за ТзОВ Сан-Николас.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач без достатніх правових підстав користується земельними ділянками, які знаходяться в комунальній власності, оскільки згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018 року №29604925 він є власником об`єкта нерухомості, збудованого Товариством з обмеженою відповідальністю Оберегова, м. Миколаїв під час дії укладених останнім з Миколаївською міською радою, м. Миколаїв договорів про встановлення особистих строкових сервітутів щодо семи земельних ділянок загальною площею 180 кв.м. по АДРЕСА_3 . Крім того, позивач вважає спірне нерухоме майно самочинним будівництвом, яке, в порядку ч. 2 ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, має бути знесеним відповідачем, а відповідний запис про право власності таким, що підлягає скасуванню в порядку ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01.11.2019 року по справі № 915/999/19 у задоволенні позову Миколаївської міської ради відмовлено повністю (том 1, арк. 192-199).

Судове рішення мотивоване тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Сан-Николас, м. Миколаїв не є особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, а тому, останній не може бути відповідачем за вимогою про зобов`язання знести спірний об`єкт будівництва (торгівельний комплекс) та вимоги позивача в цій частині не підлягають до задоволення. Крім того, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що позовні вимоги про скасування запису про право власності на спірне майно також не підлягають задоволенню, оскільки скасування запису про право власності відповідача на нерухоме майно за умов наявних у нього правовстановлюючих документів на це майно суперечить нормам ст. 321, 376 Цивільного кодексу України. Разом з тим, наявне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке в установленому законом порядку не оскаржене, а тому суд першої інстанції позбавлений можливості надання правової оцінки твердженням позивача та обставинам щодо здійснення самочинного будівництва та проведення подальших реєстраційних дій.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 по справі № 915/999/19 апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2019 року у справі № 915/999/19 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.11.2019 року у справі № 915/999/19 залишено без змін (том 1, арк. 200-212).

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 375 ЦК України (в редакції від 02.11.2016) власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017):

- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

- реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі;

- реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав;

- заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017) державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017) державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 01.01.2017) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127 (в редакції від 04.02.2017) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Відповідно до п. 41 вищевказаного Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в чинній редакції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Реалізуючи право державної власності на земельну ділянку, відповідний орган державної влади наділений повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки, тобто за захистом майнових прав у приватноправових відносинах. Указане стосується також випадків здійснення у визначених законом випадках представництва інтересів держави прокурором (п. 38 постанови ВП ВС від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц)

Спір власника земельної ділянки щодо захисту майнового права на неї з особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на цій ділянці, розглядається за правилами господарського або цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (див. постанову від 11 червня 2019 року у справі № 917/375/18 (пункт 6.30)).

У постанові від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1403цс16 Верховний Суд України виснував, що, коли позивач (орган державної влади) звертається до суду як власник земельної ділянки за захистом порушеного цивільного права, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов`язаний із вирішенням питання щодо права на землю (п. 39, 40 постанови ВП ВС від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц).

Справи, де позивач - орган місцевого самоврядування аргументує вимогу про знесення самочинно збудованого об`єкта не реалізацією передбачених законом повноважень суб`єкта владних повноважень з державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, а необхідністю захисту права комунальної власності на земельну ділянку, Велика Палата Верховного Суду вказує на приватноправовий характер спірних правовідносин та, в залежності від суб`єктного складу сторін, на підвідомчість спору суду цивільної чи господарської юрисдикції (справи № 461/12052/15, № 639/6261/13-ц, № 523/11508/18, № 904/4713/18, № 520/9253/17).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті (п. 6.29-6.33 постанови ВП ВС від 07.04.2020 по справі № 916/2791/13 (№ 12-115гс19)).

Здійснення державної реєстрації права власності на елінг не означає припинення правового режиму цього майна як самочинного будівництва (п. 56 постанови ВП ВС від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц).

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. Обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає саме у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи (постанова КГС ВС від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі № 805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі № 587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі № 287/167/18-ц (пункт 52)).

У розумінні положень статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав (постанова КГС ВС від 03.03.2021 по справі № 915/161/20

Факт існування реєстрації права власності на майно, яке за судовим рішенням має бути знесено як самочинне, суперечить самій суті державної реєстрації прав, позаяк правопорядок не може визнавати і підтверджувати право власності, якого не існує (постанова КГС ВС від 03.03.2021 по справі № 915/161/20).

У цій справі самочинно збудований елінг не набув статусу об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з чим не підлягає застосуванню абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (п. 73 постанови ВП ВС від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне нагадати, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (пункт 5.17 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18); пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18); пункт 28.3 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 813/1462/17 (провадження № 11-997апп18); постанова від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження 11-474апп19); постанова ВП ВС від 07.04.2020 № 904/3657/18 (12-159гс19).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10 частиною 3 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою (в тому числі й учасником судового процесу, включаючи прокурора, який не є стороною у справі), крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Зокрема, ч . 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, ст. 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис ст. 267 Цивільного кодексу України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що для цілей застосування ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; ч. 1 ст. 48 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Вищевикладена правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 367/2022/15-ц та від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16.

З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 367/2022/15-ц та від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16).

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Дослідивши подані у дану справу докази, судом встановлено, що відповідачем ТзОВ "Оберегова" за адресою пр. Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві здійснено будівництво об`єкта нерухомого майна (торговельного комплексу) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, що в розумінні положень ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТзОВ «Оберегова» 31.05.2017 року.

Право власності зареєстровано державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С. П. за відсутності будь-яких документів.

Як вказано вище, відповідно до інформації, наданої Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.12.2020 № 19.03.02-04/6691/20, скановані документи, на підставі який проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТзОВ «Оберегова» (запис про право власності 20691380 від 31.05.2017, реєстраційний номер нерухомого майна: 101), відсутні.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів ст. 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Щодо посилань третьої особи державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С. П. на те, що вчинений у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 20691380 від 31.05.2017 року про право власності ТОВ «Оберегова» на торговельний комплекс є законним, таким, що відповідає чинному законодавству, та підтверджено судом його правомірність, то суд зазначає наступне.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.07.2018 року по справі № 814/1114/18 визнано протиправним і скасовано запис державного нотаріуса про закриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділу щодо об`єкту нерухомого майна: торговельного комплексу, оскільки об`єкт нерухомості, розташований за адресою м. Миколаїв, пр. Героїв України, 20/12, не є знищеним. При цьому, як вбачається зі змісту судового рішення судом не надавалась правова оцінка ані законності здійснення ТзОВ «Оберегова» будівництва нерухомого майна, ані законності здійснення первинної реєстрації 31.05.2017 права власності на нерухоме майно.

Матеріали даної господарської справи не містять доказів оформлення ТзОВ «Оберегова» документів на земельну ділянку для здійснення будівництва, а також дозвільних документів на будівництво нерухомого майна. В свою чергу, інформацією Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради підтверджено відсутність повідомлень, декларацій або дозволів про початок виконання підготовчих або будівельних робіт, декларацій про готовність до експлуатації об`єкта за адресою пр. Героїв України, 20/12 у м. Миколаєві.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість тверджень прокуратури про здійснення відповідачем ТзОВ «Оберегова» будівництва торговельного комплексу за адресою АДРЕСА_2 , який в силу положень ст. 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Як встановлено судом вище, в подальшому торговельний комплекс від ТзОВ Оберегова перейшло до ОСОБА_1 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 29244875 від 30.11.2018, а від нього, в свою чергу, право власності перейшло до ТзОВ Сан-Николас, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис № 29604925 від 18.12.2018.

Оскільки торговельний комплекс за адресою АДРЕСА_2 є самочинним будівництвом, отже, не набув статусу об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з чим не підлягає застосуванню абз. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин подальше відчуження об`єкта самочинного будівництва в силу положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», ст. 181, 182, 190 ЦК України від ТзОВ Оберегова до ОСОБА_1 , а від нього, в свою чергу, - до ТзОВ Сан-Николас є незаконним, оскільки торговельний комплекс не набув статусу об`єкта нерухомого майна, відповідач ТзОВ Оберегова не набув у визначеному законом порядку права власності на об`єкт нерухомого майна. Самочинно збудований торговельний комплекс не є об`єктом права власності, а відтак не міг бути відчужений, в тому числі шляхом внесення до статутного капіталу товариства внаслідок реалізації учасниками корпоративних прав.

Оскільки право власності на торговельний комплекс за ТзОВ «Оберегова» зареєстровано за відсутності належних документів, то обгрунтованою та підставною є вимога прокуратури про скасування державної реєстрації права власності № 20691380 від 31.05.2017, № 28078683 від 24.09.2018 за відповідачем ТзОВ Оберегова.

Оскільки відповідач ТзОВ Оберегова не набув у визначеному законом порядку права власності на вказаний торговельний комплекс як на об`єкт нерухомості, то всі подальші записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 та ТзОВ Сан-Николас також підлягають скасуванню.

Щодо посилань відповідачів на створення правової невизначеності у випадку наявності чинного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то суд зазначає, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування державної реєстрації прав.

Оскільки самочинне будівництво здійснено відповідачем ТзОВ Оберегова, то обов`язок знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості в силу положень ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності повинен бути покладений на останнього.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підставними.

Враховуючи, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України), в суду відсутні правові підстави для вирішення питання про застосування строку позовної давності за заявою третьої особи.

Позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судом встановлено, що прокуратурою при зверненні із позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 12 612, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1401 від 17.08.2020.

Проте, суд зазначає, що предметом позову у даній справі є п`ять вимог немайнового характеру, судовий збір з яких в загальній сумі має становити 10 510, 00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 6 306, 00 грн. слід відшкодувати прокуратурі з відповідача ТзОВ «Оберегова».

Судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн. слід відшкодувати прокуратурі з відповідача ОСОБА_1 .

Судовий збір в розмірі 2 102, 00 грн. слід відшкодувати прокуратурі з відповідача ТзОВ «Сан-Николас».

Питання щодо повернення судового збору може бути вирішено за клопотання особи, яка його сплатила за ухвалою суду (ст. 7 Закону України Про судовий збір).

Керуючись ст. ст. 191, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 20691380 від 31.05.2017 за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 () на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м.) по АДРЕСА_2 .

3. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 28078683 від 24.09.2018 за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 () на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м. який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м.) по АДРЕСА_2 .

4. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 29244875 від 30.11.2018 за відповідачем ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на торговельний комплекс загальною площею 336 кв.м, який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155,6 кв.м., нежитлової будівлі літ. Б-1 - 163,3 кв.м., нежитлової будівлі літ. В-1 - 17,1 кв.м) по АДРЕСА_2 .

5. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності № 29604925 від 18.12.2018 за відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю Сан-Николас, пр. Героїв України, 20/12, м. Миколаїв, 54025 () на торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по АДРЕСА_2 .

6. Зобов`язати відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 () знести самочинно збудований нерухомий об`єкт - торговельний комплекс загальною площею 336 кв. м., який складається із нежитлової будівлі літ. А-1 загальною площею 155, 6 кв. м., нежитлової будівлі літ. Б-1 163, 3 кв. м., нежитлової будівлі літ. В-1 17, 1 кв. м.) по АДРЕСА_2 .

7. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Оберегова, вул. Панікахи, 2, м. Дніпро, 49041 () на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030 (р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172):

- 6 306 грн. (шість тисяч триста шість грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

8. Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030 (р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172):

- 2 102 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

9. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сан-Николас, пр. Героїв України, 20/12, м. Миколаїв, 54025 () на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030 (р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Київ, МФО 820172):

- 2 102 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

10. Накази видати прокуратурі та позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.03.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш