ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. Справа № 916/162/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/162/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РБУС (90100, Закарпатська область, Іршавський район, м. Іршава, вул. Шевченка, 145; адреса для листування: 88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 15/115) до Товариства з обмеженою відповідальністю Ютікет Юкрейн (65110, м. Одеса, вул. Балківська, 52) про стягнення 185661,70грн., із яких 169926,02грн. заборгованості, 6373,41грн. три проценти річних, 9362,27грн. інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач, в обґрунтування позовних вимог у позові зазначив, що він є суб`єктом господарювання, який надає послуги міжнародних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, а відповідач - послуги комерційного посередництва з продажу квитків. 01.07.2019р. сторони уклали договір №ЮЮ/01/07/2019-Р, за яким відповідач продавав пасажирам квитки на рейси позивача, а позивач зобов`язався виплачувати відповідачеві винагороду у розмірі 15% від вартості проданих квитків. Виручку від продажу квитків, зменшену на суму винагороди відповідача, останній зобов`язався перераховувати позивачеві не пізніше останнього дня місяця, наступного за звітним. Позивач вказує, що згідно із актами за період 01.07.2019р.-31.01.2020р. відповідач продав квитків на загальну суму 251910,55грн., які були зменшені на суми страхових зборів 4939,11грн., а потім на суму винагороди відповідача 37045,42грн. Решту, 209926,02грн. відповідач мав перерахувати позивачеві. Також позивач зазначає, що 28.10.2019р., 19.02.2020р., 23.10.2020р. та 12.11.2020р. відповідач здійснив платежі по 10000грн. в погашення заборгованості, з огляду на що сума заборгованості склала 169926,02грн., на яку позивачем нараховано три проценти річних та втрати від інфляції.

Відповідач правом на подання заперечення щодо розгляду справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, відзиву на позов не скористався. За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, суд враховує, що ухвалу суду від 27.01.2021р. судом було надіслано за адресою державної реєстрації відповідача: 65110, м. Одеса, вул. Балківська, 52.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/162/21 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 27.01.2021р. відкрито провадження у справі №916/162/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

01.07.2019р. між ТОВ «РБУС» (перевізник) та ТОВ «Ютікет Юкрейн» (агент) було укладено агентський договір №ЮЮ/01/07/2019-Р, відповідно до умов якого агент в порядку і на умовах, визначених цим договором, за агентську винагороду зобов`язується надавати перевізнику послуги з реалізації через свою дистриб`юторську мережу послуг пасажирських перевезень автомобільним транспортом, які надаються перевізником, а перевізник зобов`язується прийняти послуги агента та сплачувати йому за це агентську винагороду. Під реалізацією послуг пасажирських перевезень автомобільним транспортом розуміється реалізація агентом від імені та в інтересах перевізника пасажирських перевезень автомобільним транспортом будь-яким способом через свою дистриб`юторську мережу, у т.ч. самостійно, через субагентів, мережу Інтернет тощо, з наступним оформленням квитка, шляхом сплати пасажиром вартості послуги перевезення, на умовах і в порядку, передбаченому даним договором, а також вчинення інших юридичних та фактичних дій, які передбачені умовами цього договору. Діяльність агента на підставі цього договору здійснюється без обмеження територією (п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору).

Відповідно до п.п.2.1.1., 2.1.4., 2.2.2., 2.2.3., 2.3.3. договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р. агент зобов`язаний: здійснювати оформлення й приймання оплати за послуги пасажирських перевезень від імені перевізника із наступним оформленням квитка; перерахувати перевізнику кошти, отримані від продажу квитків, за вирахуванням агентської винагороди та сервісних зборів, в порядку та строки, визначені цим договором. Агент має право: здійснювати діяльність з оформлення й приймання оплати за послуги пасажирських перевезень перевізника будь-якими способами, у т.ч. самостійно, через субагентів, мережу Інтернет тощо; отримати винагороду за реалізацію послуг перевезення, у строки, порядку та розмірі, визначені цим договором. Перевізник зобов`язаний виплачувати агенту агентську винагороду. Перевізник має право отримати грошові кошти, одержані агентом від реалізації послуг перевезень, за вирахуванням агентської винагороди агента та сервісних зборів.

Згідно п.п.3.1., 3.2. договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р. агент не пізніше ніж 10 числа місяця, наступного за звітним, надає перевізнику акт приймання-передачі наданих послуг. Перевізник зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за звітним, розглянути та підписати акт приймання-передачі наданих послуг та передати його агенту або надати обґрунтовані заперечення.

За діяльність, пов`язану з цим договором агент отримує агентську винагороду, що складається з агентського збору в розмірі 15% від загальної вартості реалізованих послуг перевезення, проданих агентом у звітний період на підставі цього договору. Агентський збір входить у вартість послуг, заявлену перевізником, та не призводить до її збільшення. Агент має право самостійно встановити сервісний збір, який нараховується понад визначену перевізником вартість послуг. У випадку реалізації послуг перевезення субагентами також може бути нарахована понад визначену Перевізником вартість послуг субагентська винагорода або сервісні збори субагентів. Кошти, отримані агентом при реалізації послуг перевізника, за виключенням агентської винагороди та сервісних зборів є транзитними і являються власністю перевізника, знаходяться у агента на збереженні до моменту перерахунку на рахунок перевізника. Отримані від продажу квитків кошти за винятком своєї винагороди та сервісних зборів агент перераховує на розрахунковий рахунок перевізника частинами впродовж місяця, наступного за звітним. Остаточний розрахунок за звітний місяць агент повинен здійснити не пізніше, ніж в останній день місяця, наступного за звітним. Розрахунки між сторонами здійснюються шляхом банківського переказу. Агент має право притримати виплату перевізнику коштів за цим договором, якщо станом на початок наступного розрахункового періоду (календарного місяця) перевізник має будь-яке непогашене грошове зобов`язання перед агентом. Один раз на три місяці перевізник формує акт звірки взаєморозрахунків. Погодження і підписання даного акту здійснюється протягом 10 робочих днів з моменту отримання, за умови що сторони не мають претензій і зауважень до даного акту (п.п.4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.5., 4.6., 4.7. договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р.).

Як визначено у п.8.1. договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р., цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо жодна зі сторін не заявила про необхідність його припинення за 30 днів до закінчення строку його дії.

Відповідно до п.9.5. договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р. претензійний порядок розгляду суперечок обов`язковий. Сторона, що одержала претензію, зобов`язана протягом 30 календарних днів з моменту одержання претензії, дати обґрунтовану відповідь. У випадку, якщо відповідь на претензію не отримана, претензійний порядок вважається дотриманим, якщо сторона, що направила претензію, надасть доказ одержання претензії.

На виконання договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р., в підтвердження факту надання ТОВ «Ютікет Юкрейн» на користь ТОВ «РБУС» комплексу обов`язкових послуг, пов`язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог законодавства за липень - грудень 2019, січень 2020р. між ними було підписано акти приймання -передачі наданих послуг №520 від 31.07.2019р. (реалізовано квитків на суму 33760грн., в т.ч. страховий збір - 661,92грн., вартість послуг виконавця - 4964,71грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 28133,37грн.), №629 від 31.08.2019р. (реалізовано квитків на суму 49240грн., в т ч. страховий збір - 965,43грн., вартість послуг виконавця - 7241,18грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 41033,39грн.), №692 від 30.09.2019р. (реалізовано квитків на суму 47090,11грн., в т.ч страховий збір 923,30грн., вартість послуг виконавця - 6924,97грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 39241,84грн.), №830 від 31.10.2019р. (реалізовано квитків на суму 35630,17грн., в т.ч. страховий збір - 698,62грн., вартість послуг виконавця - 5239,66грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 29691,89грн.), №881 від 30.11.2019р. (реалізовано квитків на суму 56630,27грн., в т.ч. страховий збір 1110,38грн., вартість послуг виконавця 8327,87грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 47192,02грн.), №974 від 31.12.2019р. (реалізовано квитків на суму 16820грн., в т.ч. страховий збір - 329,72грн., вартість послуг виконавця -2473,51грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 14016,77грн.), №36 від 31.01.2020р. (реалізовано квитків на суму 12740грн., в т.ч. страховий збір - 249,74грн., вартість послуг виконавця - 1873,52грн., загальна сума грошових коштів, належна перевізнику, складає 10616,74грн.).

Як свідчать накладні Укрпошти №291, №305, описи вкладення у цінний лист, 02.12.2020р. позивачем надіслано відповідачу претензії №№22, 23 від 02.12.2020р. про оплату заборгованості за договором №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р. в сумі 169926,02грн.

Також позивач у позові стверджує, що відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості в розмірі 40000грн., але доказів такого до справи не подав. Так, як таку обставину визнає позивач та її не спростовано відповідачем, судом вона приймається.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1 ст.901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (п.1 ст. 903 Цивільного Кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.76 ГПК України).

Отже, судом встановлено, що 01.07.2019р. між ТОВ «РБУС» (перевізник) та ТОВ «Ютікет Юкрейн» (агент) було укладено агентський договір №ЮЮ/01/07/2019-Р, на виконання якого відповідач надав позивачу агентські послуги з продажу квитків, про що сторонами складено відповідні акти, однак, не сплатив позивачу виручку від продажу квитків, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 169926,02грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повній мірі.

Також через несвоєчасність оплати заборгованості позивачем нараховано до стягнення з відповідача 6373,41грн. три проценти річних загалом за період з 01.09.2019р. по 31.12.2020р., 9362,27грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2019р. по 31.12.2020р.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд встановив, що він вірний, внаслідок чого позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 6373,41грн. три проценти річних загалом за період з 01.09.2019р. по 31.12.2020р. підлягає судом задоволенню у повній мірі.

За результатами перевірки зробленого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд встановив його помилковість, яка полягає у тому, що від заборгованості в сумі 189926,02грн., яка проіснувала з березня по 22.10.2020р., та в сумі 169926,02грн., яка існувала в листопаді-грудні 2020р. позивач нарахував суму втрат від інфляції за кожен місяць, тоді як мав застосувати до вказаних сум сукупні показники інфляції за період.

Розрахунок суду наступний:

Сума боргу (грн.)Період нарахування Показник інфляції/ сукупний показник інфляціїСума втрат від інфляції (грн.)
28133,37вересень 2019р.1,007196,93
69166,76жовтень 2019р.1,007484,17
98408,60листопад 2019р.1,00198,41
175292,51січень 2020р.1,002350,59
189926,02березень жовтень 2020р.1,02825355,91
169926,02листопад-грудень 2020р.1,02213755,37
Всього втрат від інфляції10241,38
Отже, за розрахунком суду сума втрат від інфляції за заявлений позивачем період складає 10241,38грн., але, оскільки позивачем заявлено до стягнення меншу суму, то задоволенню судом підлягає позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 9362,27грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2019р. по 31.12.2020р., так як визначення суми позовної вимоги є прерогативою позивача і суд не наділений правом збільшувати позовні вимоги.

26.02.2021р. за вх.№5514/21 до суду від позивача надійшла заява, в якій позивач просить суд відшкодувати йому витрати на оплату судового збору в сумі 2784,93грн. за розгляд судом даного позову та витрати зі сплати пов`язаної з цим комісії банку у розмірі 56,84грн., 15000грн. витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач подав до справи договір про надання правової допомоги №33/20 від 26.11.2020р., укладений між адвокатом Ігнатьо Б.Я. та ТОВ «РБУС» (строк дії договору до 31.12.2023р. включно), додаткову угоду до нього №1 від 26.11.2020р., акт №33/20-1 від 23.02.2021р. про надані послуги на суму 15000грн., квитанцію до прибуткового касового ордеру №05 від 23.02.2021р. на суму 15000грн.

Разом з тим слід зазначити, що наявні в матеріалах справи акт №33/20-1 від 23.02.2021р. про надані послуги, квитанція до прибуткового касового ордеру №05 від 23.02.2021р., не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у зазначеному розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Наразі, з наданого заявником до заяви акту №33/20-1 від 23.02.2021р. про надані послуги, що містить детальний опис виконаних адвокатом робіт, вбачається, що для представництва інтересів позивача в Господарському суді Одеської області зі спору по договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р. адвокатом були виконані наступні роботи: усна консультація на предмет порядку стягнення грошової заборгованості у судовому порядку, порядку і умов надання правової допомоги (1 година) вартість 1000грн.; аналіз договірних умов між ТОВ «РБУС» та ТОВ «ЮТІКЕТ ЮКРЕЙН» згідно із агентським договором №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р., аналіз первинної бухгалтерської документації (акти про надані послуги, акти звірок) (3 години) вартість 3000грн.; підготовка та надсилання претензій №№22,23 від 02.12.2020р. (2 години) вартість 2000грн.; підготовка та подача позовної заяви (8 годин) вартість 8000грн.; підготовка та надсилання супровідного листа до Господарського суду Одеської області №933/20-3 від 23.02.2021р. про надання оригіналів документів для огляду (1 година) 1000грн.

Між тим, дослідивши та проаналізувавши поданий позивачем акт №33/20-1 від 23.02.2021р. про надані послуги, наявні у справі докази, суд встановив, що дана справа є справою незначної категорії, за обсягом доказів та характером відносин сторін не становить складності у вивченні та аналізі її обставин, а отже не потребує витрачання значного часу на її опрацювання.

Поряд із цим не є видом правової допомоги наступні заходи, що відображені у акті №33/20-1 від 23.02.2021р.: консультація з порядку і умов надання правової допомоги; надсилання претензій, подача позову, надсилання супровідного листа.

Отже, тривалість усної консультації на предмет порядку стягнення грошової заборгованості у судовому порядку 1 годину не вбачається обґрунтованим, так як справа не є складною. Аналіз загалом доказів, що стосуються справи на стадії досудової правової допомоги тривалістю 3 години є перебільшеним. Не вбачає суд і складності у підготовці двох претензій, що є однаковими за змістом, тому недоречним є витрачання професійним правником на їх виготовлення 2 години. Крім того, суд вбачає, що підготовка позову та супровідного листа про надсилання оригіналів доказів не може перевищувати трьох годин.

Досліджуючи якість наданих правничих послуг, суд встановив наступне. Наявний у позові розрахунок втрат від інфляції виконаний зі значними помилками. Докази, що подані у оригіналі на вимогу суду а саме додатки №№1, 2, 3 до агентського договору №ЮЮ/01/07/2019-Р від 01.07.2019р., одночасно із позовом у копіях подані не були. Сенс їх подання у оригіналах без надання їх копій адвокат суду не повідомив.

Вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи, підлягають задоволенню частково у розмірі 5000грн, який може вважатись розумним і співмірним по даній справі.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2784,93грн. та пов`язані із цим витрати по комісії банку в сумі 56,84грн., які внаслідок повного задоволення судом позовних вимог позивача підлягають йому відшкодуванню за рахунок відповідача у повній мірі.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю РБУС (90100, Закарпатська область, Іршавський район, м. Іршава, вул. Шевченка, 145; адреса для листування: 88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 15/115) до Товариства з обмеженою відповідальністю Ютікет Юкрейн (65110, м. Одеса, вул.Балківська, 52) про стягнення 185661,70грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ютікет Юкрейн (65110, м.Одеса, вул. Балківська, 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РБУС (90100, Закарпатська область, Іршавський район, м. Іршава, вул.Шевченка, 145; адреса для листування: 88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул.Минайська, 15/115, ) 169926 (сто шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн. 02грн. заборгованості, 6373 (шість тисяч триста сімдесят три) грн. 41коп. три проценти річних, 9362 (дев`ять тисяч триста шістдесят дві) грн. 27коп. інфляційних втрат, 2784 (дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 93коп. судового збору, 56 (п`ятдесят шість) грн. 84коп. витрати по комісії банку, 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18 березня 2021 р.

Суддя І.А. Малярчук