ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 справа № 914/2811/20

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат», м. Київ,

до відповідача : Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа», м. Львів,

про: стягнення боргу у розмірі 67 697,82 грн,

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

від позивача: П.І. Носова представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» про стягнення боргу у розмірі 67 697,82 грн.

Ухвалою суду від 02.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі №914/2811/20, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

Ухвалою суду від 22.12.2020 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №914/2811/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження, підготовче засідання у справі призначено на 01.02.2021. В подальшому розгляд справи відкладено на 22.02.2021.

22.02.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22.03.2021.

В судовому засіданні 22.03.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, наданих поясненнях та долучених документах. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що на виконання договору поставки позивачем було здійснено поставку товару, що підтверджується товарно-транспортними накладними на суму 67912,26 грн який не оплачений відповідачем.

Відзив відповідачем у встановлений судом строк не подано.

Судові засідання неодноразово відкладались, зокрема, у зв`язку з неявкою представника відповідача. Ухвали суду надсилались відповідачу за юридичною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклик і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Частиною 4 ст. 89 ЦК України визначено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Адреса на яку направлялися ухвала суду, відповідає місцезнаходженню відповідача, згідно з відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Інших адрес місцезнаходження відповідача суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи постійне неотримання відповідачем кореспонденції суду з причин «адресат відсутній за вказаною адресою» упродовж тривалого часу розгляду справи та завчасного надіслання ухвал суду відповідачу, неповідомлення причин неявки в судове засідання, а також враховуючи необхідність забезпечення судом розгляду справи протягом розумного строку та забезпечення відповідачу можливості взяти участь в судових засіданнях і реалізацію інших процесуальних прав шляхом неодноразового відкладення розгляду справи, суд вважає, що наведене не створює перешкод суду здійснити розгляд справи по суті за відсутності відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В судовому засіданні 22.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Між ПАТ «Бердянський хлібокомбінат» (правонаступником якого є ТДВ «Бердянський хлібокомбінат», далі - Позивач) та ТОВ «Фудмережа» (далі - Відповідач) укладено Договір поставки від 26 травня 2014 року № /39, відповідно до умов якого ТДВ «Бердянський хлібокомбінат» виступає Постачальником, а ТОВ «Фудмережа» - Покупцем.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставляти Товари по цінах і в асортименті вказаним в Специфікації (Додаток №1), разом з товаросупровідною документацією, відповідно до поданих Покупцем та підтверджених Постачальником Замовлень, а Покупець зобов`язується приймати такі Товари і оплачувати.

Відповідно до п. 2.1 договору ціни на товари, що поставляються, вказуються в видаткових накладних та специфікаціях , які з моменту їх підписання є невід`ємною частиною договору. Ціни вказуються в національній валюті, включаючи ПДВ, а також вартість упаковки, маркування і доставки товарів постачальником у вказане в замовленні місце поставки.

Право власності, ризик випадкової загибелі і випадкового пошкодження товару переходить до покупця у момент підписання сторонами транспортної накладної, яка засвідчує момент приймання товарів покупцем в місці поставки (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 6.1 договору підставою для здійснення покупцем оплати поставленого товару є повне виконання постачальником своїх зобов`язань за договором. При наданні постачальником належним чином оформлених накладних, Покупець оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу в терміни, узгоджені сторонами в Додатку №2 і в розмірі визначеному умовами договору.

Додатком № 2 передбачено, що строк оплати 14 календарних днів.

Додатковою угодою від 30.12.2016 року термін дії договору продовжено до 31.12.2017 року включно.

Позивачем здійснено доставку продукції відповідачу в період з 26.01.2017 по 28.02.2017 на загальну суму 67912,26 грн. згідно з товарно-транспортними накладними, які долучені до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, в порушення умов Договору розрахунки в повному обсязі за переданий товар в установлений строк Відповідачем здійснені не були. Кошти від Відповідача надходили несвоєчасно та не в повному обсязі.

Останні оплати були здійснені Відповідачем 18.05.2017 року (на суму 1006,50 грн.) та 09.06.2017 року (на суму 1085,94 грн.), тобто на загальну суму 2092,44 грн. , що підтверджується копією виписки по рахунках. Всі кошти, що надходили від Відповідача, направлялись Позивачем на погашення попередньої заборгованості в порядку черговості.

Враховуючи, що всі кошти, що надходили від Відповідача, направлялись Позивачем на погашення попередньої заборгованості в порядку черговості, то частина цих коштів, в сумі 1878,00 грн. була направлена на погашення раніше виниклої, але не погашеної заборгованості. Сума 214.44 грн. була направлена на часткове погашення ТТН від 26.01.2017 року №БХКБ0020644 (сума ТТН 579,30 грн, тобто 579,30 - 214,44 = 364,86 грн). Таким чином, сума ТТН від 26.01.2017 року № БХКБ0020644 з урахуванням часткової сплати складає 364,86 грн.

Як стверджує позивач, загальна сума боргу Відповідача з урахуванням часткового погашення ТТН від 28.02.2017 року № БХКБ0050805, станом на день подання позовної заяви становить 67 697,82 гри.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтовані та такі що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом вище, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як встановлено вище, підтверджується матеріалами справи в період з 26.01.2017 по 28.02.2017 позивач поставив товар на загальну суму 67912,26 грн. згідно з товарно-транспортними накладними, які долучені до матеріалів справи, а відповідач прийняв такий, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Як погоджено сторонами в договорі поставки, товарно-транспортна накладна (ТТН/транспортна накладна) - документ, на підставі якого поставляються товари покупцю та здійснюється прийом товару по кількості. Договором також визначено, що момент підписання сторонами транспортної накладної є засвідченням моменту приймання товарів покупцем в місці поставки.

Суд звертає увагу, що у постанові від 20.12.2018 у справі №910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Вказана позиція також підтримана у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №916/922/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено вище, обов`язок оплати вартості товару існував у відповідача як у покупця упродовж 14-ти календарних днів з дати, вказаної в транспортній накладній.

Згідно зі ст. 256 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що поставка товару згідно долучених до матеріалів справи товарно-транспортних накладних здійснювалась в період з 26.01.2017 по 28.02.2017 року, то 14 денний термін оплати останньої накладної закінчився 14 березня 2017 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отож, із матеріалів справи вбачається, що покупець отримав товар за товарно-транспортними накладними , перелік яких міститься в додатку №1 до позовної заяви (належно завірені копії яких долучені до матеріалів справи) на загальну суму 67912,26 грн. та частково оплатив лише одну накладну в сумі 214,44 грн. Внаслідок наведеного, у відповідача існує заборгованість в розмірі 67697,82 грн., чим порушується законне право позивача як постачальника товару на отримання належної плати за виконання своїх договірних обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач жодним чином на заперечив проти позовних вимог та не надав доказів на їх спростування.

Відповідно до статті 129 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повному обсязі.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 247 - 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмережа» (79019, Львівська обл., місто Львів, вулиця Куліша, будинок 12; код 36387249) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» (04070, м. Київ, вул. Ігорівська,11 літера Б; код 00378218) 67697,82 грн основного боргу, 2 102,00 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.03.2021.

Суддя Н.Є. Березяк