ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" березня 2021 р. Справа № 924/164/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 204 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002", м. Полтава

до селянського (фермерського) господарства "Кузьминці", с. Кузьминці Теофіпольського району Хмельницької області

про стягнення 60000 грн основного боргу, 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат,

представники сторін:

позивача: Гриценко І.Г. - довіреність № 05/01 від 05.01.2021р.;

відповідача: Оніщук Є.О. - представник згідно ордеру, адвокат.

У судовому засіданні 22.03.2021р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 23.02.2021р. відкрито провадження у справі № 924/164/21 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" звернулося з позовом до суду про стягнення з селянського (фермерського) господарства "Кузьминці" 60000 грн основного боргу, 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат на підставі договору поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на виконання договору поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р., видаткової накладної від 13.10.2020р. позивач поставив відповідачу товар (добрива, комбікорм) всього на суму 107812,50 грн. Однак, селянське (фермерське) господарство "Кузьминці" частково сплатило заборгованість у розмірі 47812,50 грн. Крім того, позивачем направлялася відповідачу вимога про сплату заборгованості, проте остання залишена відповідачем без задоволення, борг не сплачений в повному обсязі. Також позивачем на суму основного боргу нараховано відповідачу 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат за період з 14.10.2020р. по 16.02.2021р.

Позивач в судове засідання з`явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

15.03.2021р. представником відповідача подано суду відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, зокрема, що серед документів первинного бухгалтерського обліку не вдалось знайти документів, які свідчать про укладення договору поставки з позивачем і документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують наявність зобов`язань у відповідача перед позивачем. Крім того, як стверджує відповідач, із доданих до позовної заяви копій документів неможливо встановити автентичність підписів представників і печаток сторін. Тому, є необхідним витребування у позивача оригіналів документів. Також видаткова накладна від 13.10.2020р. не відповідає приписам ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в частині реквізитів: посада і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, позивачем не надано рахунку фактури на товар, посвідчення про якість товару та товарно-транспортні накладні. Відповідач вважає, що відповідно до п. 5.1. договору поставки товар мав бути оплачений в порядку 100% попередньої оплати.

Представником відповідача 15.03.2021р. також подано до суду заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та просить суд розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує на складність даної справи, обсяг та характер доказів, значення цієї справи для відповідача, відсутність документів первинного бухгалтерського обліку у відповідача, заперечення щодо укладення договору поставки у редакції що надана позивачем, суперечність підписів відповідача, можливе подання клопотання про призначення експертизи, відсутність в матеріалах справи усіх документів згідно договору поставки.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

При цьому за приписами ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

При цьому, у відповідності до п. 7 ст. 250 ГПК України частина 2-6 цієї статті не застосовується, якщо відповідно до цього кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим суд зазначає, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

При цьому розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: правова та фактична складність справи, поведінка заявника, інших учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (справи "Фрідлендер проти Франції", "Федіна проти України", "Матіка проти Румунії", "Літоселітіс проти Греції").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" зазначив, що очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії"). Таким чином, у кожній справі постає питання оцінки, що залежатиме від конкретних обставин.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на характер спірних правовідносин, заявлені позивачем вимоги та предмет доказування у даній справі, зважаючи, що ціна позову у даній справі не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ціна позову в даній справі становить 72442,72 грн), отже дана справа у розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України є малозначною, остання підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження згідно ч. 1 ст. 247 ГПК України, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про залишення клопотання відповідача про здійснення розгляду справи в загальному позовному провадженні без задоволення та вважає за необхідне розглянути справу № 924/164/21 в спрощеному позовному провадженні. При цьому приписи статті ч. 7 ст. 250 ГПК України є імперативними, що в свою чергу виключає можливість застосування частини 2-6 ст. 250 ГПК України.

Суд звертає увагу відповідача, що розгляд справи в порядку спрощеного провадження жодним чином не позбавляє сторону права звертатися до суду із заявами та клопотаннями в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідач в судове засідання з`явився, доводи викладені у відзиві підтримав; підстав, передбачених ГПК України, для відкладення судового засідання не навів.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

Згідно наказу № Т/К-000055 від 03.08.2010р. товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" з 03.08.2010р. Прудкий А.С. приступив до виконання обов`язків директора товариства.

09.10.2020р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (постачальник) та селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" (покупець) укладено договір поставки № 09/10/1, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані в мішки), премікси, інший товар за погодженням сторін (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 2.1. договору найменування товару, його кількість, ціна товару за одиницю і по позиціях вказуються у видаткових накладних постачальника на товар.

Згідно п. 2.2. договору сторони домовилися, що усі видаткові накладні, за якими постачальник поставив покупцеві товар протягом терміну дії цього договору, відносяться до цього договору, якщо інше не випливає з відміток або тексту цих накладних.

Як передбачено п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється партіями протягом усього терміну дії цього договору.

У відповідності до п. 3.3. договору якщо інше не вказане в договорі (додаткових угодах до нього), поставка товару здійснюється на умовах: СРТ (Інкотермс 2020). При цьому сторони погодили, що місцем поставки (місцем передачі товару перевізнику, місцем переходу ризиків та права власності) є склад постачальника: Україна, Хмельницька область, Летичівський район, смт. Летичів, вул. Савицького Юрія, 101. Місцем призначення товару (місцем, до якого має бути доставленим товар) є Україна, Хмельницька обл., Теофіпольський район, с. Кузьминці, склад покупця або вказаної ним особи. Право власності на товар переходить до покупця в місці поставки товару, в момент завантаження товару на транспортний засіб, та підтверджується датою складання видаткової накладної постачальником.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що поставка товару здійснюється автомобільними або іншими видами транспорту за взаємною згодою сторін.

Ціна товару, що поставляється відповідно до договору, вказується у видаткових накладних постачальника. У вартість товару включаються усі витрати постачальника згідно з базисом поставки (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.2. договору загальна вартість договору визначається як вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до видаткових накладних постачальника. Зміна загальної вартості договору здійснюється також у разі поставки додаткових партій і підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод на поставку таких партій товару.

Згідно п. 5.1. договору оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

Як передбачено п. 6.2. договору, постачальник надає покупцеві (його представникові) на товар, що поставляється відповідно до договору, наступні документи (супровідні документи): рахунки-фактури на товар; посвідчення про якість товару; товарно-транспорті накладні; видаткова накладна на партію товару.

У відповідності до п. 6.3. договору оригінали і/або копії вищезгаданих документів передаються покупцеві або вказаному представникові з рук в руки. Якщо покупець виявить відсутність будь-якого з супровідних документів він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це постачальника. Інакше покупець не має права надалі посилатися на відсутність у нього вищезгаданих документів як на підставу для звільнення зобов`язань, передбачених цим договором.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої до оплати суми.

Цей договір набуває чинності з 09.10.2020р. і діє по 31.12.2021р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" на підставі договору № 09/01/1 від 09.10.2020р. поставлено відповідачу товар (білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми) на загальну суму 107812,50 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № Т0004 від 13.10.2020р.

На отримання вказаного товару від позивача селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" видано довіреність № 122 від 13.10.2020р. (дійсна до 23.10.2020р.) на ім`я: виконавчий директор Лабань І.В. Довіреність скріплена підписами та печаткою представників відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" звернулося до селянського (фермерського) господарства "Кузьминці" із вимогою № 34 від 01.02.2021р. про сплату заборгованості за договором поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р. в розмірі 77000,00 грн. Надіслання вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист від 01.02.2021р., поштовою накладною від 01.02.2021р. та фіскальним чеком від 01.02.2021р.

Відповідно до банківської виписки від 12.02.2021р. селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" сплачено товариству з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" 47812,50 грн, а саме: 18.01.2021р. - 30812,50 грн, 03.02.2021р. - 7000,00 грн, 09.02.2021р. - 10000,00 грн.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем повністю не виконано свої зобов`язання щодо оплати вартості товару згідно договору поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р., позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки). Так, відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця білково-мінерально-вітамінні добавки, комбікорми (насипом або фасовані в мішки), премікси, інший товар за погодженням сторін (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах передбачених договором.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Сторони у п. 5.1. договору погодили, що, оплата товару покупцем здійснюється в порядку 100% оплати вартості даної партії товару (відповідно до видаткової накладної) не пізніше дати поставки конкретної партії товару. Датою поставки конкретної партії товару є дата видаткової накладної постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до договору поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р. поставив відповідачу товар на загальну суму 107812,50 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною та довіреністю.

Селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" частково здійснено оплату за поставлений товар на суму 47812,50 грн, що підтверджується доданою до матеріалів справи банківською випискою з рахунку.

Таким чином, сума боргу за поставлений товар складає 60000,00 грн (107812,50 грн - 47812,50 грн).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як встановлено судом, матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" за договором поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р. 60000,00 грн заборгованості, тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача згідно наданого розрахунку 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат за період з 14.10.2020р. по 16.02.2021р.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п. 8.3. договору передбачили, що у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у момент нарахування пені, від простроченої до оплати суми за кожен день прострочення.

Судом здійснено перерахунок пені у системі "Законодавство", враховуючи часткові суми проплат відповідача за поставлений позивачем товар, відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму пені у розмірі 4096,02 грн, що заявлені позивачем.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторонами у п. 8.3. договору погоджено, зокрема, що у разі прострочення здійснення плати за партію товарів, що поставляється, покупець сплачує постачальникові 10% річних від простроченої до оплати суми.

Суд, здійснивши перерахунок 10% річних в системі "Законодавство", враховуючи часткові суми проплат відповідача за поставлений позивачем товар, вважає правомірною до стягнення суму 10% річних у розмірі 3413,35 грн, що заявлені позивачем.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України №62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції в розмірі 4933,35 грн. за жовтень 2020 року - січень 2021 року судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом здійснено перерахунок інфляційних втрат в системі "Законодавство", відповідно до якого вважає правомірною до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 4933,35 грн (107812,50 грн * 104,575857% (сукупний індекс інфляції за жовтень 2020 року - січень 2021 року) - 107812,50 грн).

Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача 60000 грн основного боргу, 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат за поставлений товар на підставі договору поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність в матеріалах справи документів первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують наявність зобов`язання у відповідача, судом зазначається наступне.

У відповідності до положень статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Із вказаними положеннями Закону кореспондуються приписи п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, відповідно до яких встановлено такі ж вимоги до первинних документів. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2018р. у справі № 814/309/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05.09.2019р. у справі № 910/14371/18, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

При цьому, слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016р. у справі № 21-4985а15.

У даному випадку, виникнення та наявність правовідносини між сторонами підтверджується саме іншими альтернативними даними, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку покупця, а саме підписом уповноваженої особи, який скріплений печаткою . селянського (фермерського) господарства "Кузьминці"

Таким чином, підписана сторонами видаткова накладна є самостійними та достатніми доказами отримання відповідачем товару.

Крім того, відсутність в матеріалах справи рахунку-фактури на товар, посвідчення про якість товару, товарно-транспортної накладної не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі/прийняття товарів. При цьому, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість поставленого товару.

Твердження відповідача про оплату товару шляхом 100% попередньої оплати згідно умов договору та, відповідно, товар, який було поставлено 13.10.2020р., мав вже бути оплачений спростовуються наявною в матеріалах справи банківською випискою, відповідно до якої відповідачем було оплачено частково за поставлений товар 47812,50 грн. З даного приводу судом враховується правовий висновок Верховного Суду (постанова від 10.09.2019р. у справі № 916/2403/18), відповідно до якого до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Тому, часткова сплата заборгованості селянським (фермерським) господарством "Кузьминці" свідчить про визнання останнім боргу за договором поставки № 09/10/1 від 09.10.2020р. та на його виконання видаткової накладної від 13.10.2020р. та підтверджена первинними документами.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Також враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у зв`язку із задоволенням позову.

Сума витрат на правову допомогу позивачем не заявлялась.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002", м. Полтава до селянського (фермерського) господарства "Кузьминці", с. Кузьминці Теофіпольського району Хмельницької області про стягнення 60000 грн основного боргу, 4096,02 грн пені, 3413,35 грн 10% річних, 4933,35 грн інфляційних втрат задовольнити.

Стягнути з селянського (фермерського) господарства "Кузьминці" (Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Кузьминці, ідентифікаційний код 23840903) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-2002" (м. Полтава, вул. Кондратенка, 6 А, ідентифікаційний код 32081777) 60000 грн (шістдесят тисяч гривень 00 коп.) основного боргу, 4096,02 грн (чотири тисячі дев`яносто шість гривень 02 коп.) пені, 3413,35 грн (три тисячі чотириста тринадцять гривень 35 коп.) 10% річних, 4933,35 грн (чотири тисячі дев`ятсот тридцять три гривні 35 коп.) інфляційних втрат, 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.03.2021р.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу (36009, м. Полтава, вул. Кондратенка, 6 А);

3 - відповідачу (30622, Хмельницька обл., Теофіпольський р-н, с. Кузиминці).

Всім рекоменд. з повідомленням.