ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 Справа № 904/245/21

За позовом Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Цивілізація", м. Дніпро

до Відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Колоритус", м. Вінниця

Відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Білдінг Трейд", м. Київ

про визнання недійсним правочину

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Цивілізація» (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клоритус» (далі Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Білдінг Трейд» (далі Відповідач-2), яким просить суд визнати недійсним укладений між Відповідачами договір купівлі-продажу від 13.03.2019 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. з реєстрацією в нотаріальному реєстрі за № 283.

Заявлені вимоги, мотивовано тим, що під час укладення спірного договору купівлі-продажу, відповідачами не були дотримані імперативні приписи ч. 6 ст. 120 ЗК України, що є підставою для визнання даного правочину недійсним за правилами ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2021 року відкрито провадження у справі № 904/245/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

04.03.2021 року позов залишено без руху, позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, надати підтвердження того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України).

16.03.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, суд, в порядку передбаченому ч. 12 ст. 176 ГПК України, продовжив розгляд справи.

Відповідачі відзив на позовну заяву суду не подали, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Про розгляд справи Відповідач-1 був повідомлений належним чином, підтвердженням чого, є факт ознайомлення уповноваженого представника ТОВ «Клоритус» з матеріалами справи (а.с. 28).

Щодо відповідача-2, ухвала суду про відкриття провадження у справі, яка 22.02.2021 року повторно направлялася за адресою його місцезнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з поштовою відміткою: "адресат відсутній" (а.с. 34).

Зважаючи на те, що в силу приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача-2 про розгляд даної справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2019 року між ТОВ «Альфа Білдінг Трейд» (Продавець) та ТОВ «Клоритус» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Г.О. з реєстрацією в нотаріальному реєстрі за № 283.

Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність 99/100 часток об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Мечникова, будинок 19. Опис об`єкта нерухомого майна в цілому: будівля комерційного призначення (незавершене будівництво) літ. А-18 загальною площею 18891,4 кв.м. Відчужуване нерухоме майно розташовано на земельній ділянці площею 0,2141 га, кадастровий номер: :02:414:0097.

Звертаючись із вимогою про визнання недійсним наведеного вище договору купівлі-продажу, Позивач вказує, що оскільки за змістом зазначеного правочину Відповідач-1 набув у власність не весь об`єкт незавершеного будівництва, а лише його частку 99/100, право на оренду земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, перейшло до Відповідача-1 тільки в частині, пропорційно до розміру його частки у праві власності на об`єкт незавершеного будівництва, про що прямо зазначено в ч. 4 ст. 120 ЗК України. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 120 ЗК України, укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Таким чином, Позивач вважає, що за відсутності в спірному договорі купівлі-продажу інформації про виділення окремої земельної ділянки та присвоєння їй окремого кадастрового номера, як того вимагає ч. 6 ст. 120 ЗК України, зазначений договір не відповідає вимогам закону, що згідно приписів ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних правових наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які в тому числі встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання спірного правочину недійсним із підстав, які зазначені в позовній заяві, необхідно встановити, що такий правочин не відповідає вимогам закону, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вище встановлено судом, обґрунтовуючи недійсність спірного договору купівлі-продажу, Позивач посилається на порушення вимог ч. 6 ст. 120 ЗК України, зокрема, укладення договору без виділення частини земельної ділянки, яка переходить до набувача об`єкта нерухомості, в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Здійснивши оцінку доводів, наведених Позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як свідчить зміст наданої у справу копії договору купівлі-продажу від 13.03.2019 року, за спірним правочином Відповідача-2 продав, а Відповідач-1 прийняв у власність 99/100 часток об`єкта незавершеного будівництва.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 236 ГПК України, вирішуючи питання правового статусу об`єктів незавершеного будівництва, а також питання укладення правочинів, що пов`язані переходом прав на відповідні об`єкти, і правові наслідки таких угод, слід звернутися до правових висновків Верховного Суду по справах № 910/4032/18, № 916/633/19 та № 914/1658/15, за змістом яких, проаналізувавши положення ч. 1 ст. 181, ст. 331 ЦК України, положень ст. 120 ЗК України, суд зазначив, що об`єкт незавершеного будівництва за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво). З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо такого майна (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

У свою чергу, відповідно до положень ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (ч.1). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були в попереднього землекористувача (ч.2). Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера (ч.6).

Підсумовуючи, у постанові від 26.02.2020 року по справі № 914/1658/15 Верховний Суд зазначив, що аналіз вказаних положень цивільного та земельного законодавства дає підстави для висновків, що правила переходу прав на земельну ділянку, що передбачені ст. 120 ЗК України можуть застосовуватись виключно у випадку набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, тобто об`єкт нерухомості, який знаходиться на такій земельній ділянці. Факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України. Таким чином, у випадку відчуження розміщених на земельній ділянці об`єктів незавершеного будівництва, наведені приписи ст. 120 ЗК України не застосовуються.

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду, які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» мають враховуватися судом при застосуванні відповідних норм права, доводи Позивача відносно невідповідності умов спірного договору купівлі-продажу вимогам ч. 6 ст. 120 ЗК України, не заслуговують на увагу, адже положення ст. 120 ЗК України, які закріплюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки предметом оспорюваного договору купівлі-продажу є набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва (сукупність будівельних матеріалів), який в розумінні ст. 181, ст. 331 ЦК України, не являється об`єктом нерухомого майна (будинком, спорудою тощо).

Таким чином, укладення спірного договору купівлі-продажу, не породжує правових наслідків у вигляді переходу та припинення прав на земельну ділянку, на якій споруджується відчужуваний об`єкт незавершеного будівництва, а отже, не вимагає під час укладення цього договору, дотримання положень ст. 120 ЗК України.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, заявлені позивачем вимоги підлягають відхиленню в повному обсязі.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 129, 165, 233, 236-241, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне рішення складено 23.03.2021

Суддя О.В. Ліпинський