ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" березня 2021 р. Cправа № 902/1269/20

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича,

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

до: Фермерського господарства "АЛМАР" (вул. Центральна, буд. 57, с. Котюжани, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23440)

стягнення 307 265,95 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №772 від 23.12.2020 Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" з вимогою до Фермерського господарства "АЛМАР" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 307 265,95 грн, з яких: 198 000,00 грн - сума основного боргу; 63 494,78 грн - 10% річних та 45 771,17 грн - інфляційне збільшення. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на сплату судового збору та на правову допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору поставки № ДА-58 від 02.04.2018 ВН-156 від 24.03.2020 в частині поставки товару. Так, за доводами позивача, відповідач взяв на себе зобов`язання поставити позивачу соняшник високоолеїновий у кількості 400 тон, за який Сторони погодили розрахунок шляхом сплати попередньої оплати в розмірі 798 000,00 грн, остаточний розрахунок здійснюється протягом трьох банківських днів від дати поставки товару. На виконання взятих на себе зобов`язань, позивач перерахував на користь відповідача суму попередньої оплати в розмірі 798 000,00 грн. Проте відповідач товар позивачу не поставив, а суму попередньої оплати, за усною вимогою позивача, повернув частково, в розмірі 600 000,00 грн.

В подальшому між Сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору поставки, в якій здійснили розрахунок відсотків річних та інфляційного збільшення, в результаті чого відповідач зобов`язався перерахувати на точний рахунок позивача до 01.11.2020 кошти в розмірі 277 560,14 грн. Водночас, відповідач своїх зобов`язань не виконав, і станом на 23.12.2020 суму боргу становить 307 265,95 грн, з яких: 198 000,00 грн - сума основного боргу; 63 494,78 грн - 3% річних; 45 771,17 грн - інфляційне збільшення.

Ухвалою суду від 31.12.2020 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1269/20 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28.01.2021.

За наслідками судового засідання 28.01.2021 підготовче засідання відкладено на 25.02.2021, про що судом постановлено відповідну ухвалу.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 23.03.2021, про що 25.02.2021 постановлено відповідну ухвалу.

23.03.2021 адвокат Волошенюк О.В. подала до суду заяву, яка сформована в системі "Електронний суд" 23.03.2021, про вступ у справу як представника Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС". Також представником подано клопотання № 191 від 23.03.2021 про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з хворобою.

На визначену судом дату представник позивача не з`явився.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався, пояснень причин неявки суду не надав. Про розгляд справи повідомлявся ухвалами суду, що направлені на адресу відповідача зазначену в позовній заяві, яка відповідає інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому суд зважає, що згідно з відстеженням поштового відправлення за трек-кодом 270 (ухвала про відкриття провадження у справі) таке відправлення вручено отримувачу (відповідачу) 06.01.2021, водночас повідомлення про вручення відправлення на адресу суду станом на день ухвалення рішення не надійшло.

З огляду на наведене суд зважає на положення п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, за якими днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. При цьому неотримання відповідачем ухвали суду є наслідком його бездіяльності, оскільки відповідне направлення здійснювалося на офіційну адресу його місцезнаходження згідно з відомостями, що містяться в ЄДРЮОФОП.

Крім того суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховий Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у Постанові від 12.03.2019 за №923/1432/15.

При розгляді справи судом враховано наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, з огляду на викладене, слід вважати, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, однак своїм процесуальним правом на участь в судових засіданнях не скористався, а відтак, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням неявки представників учасників суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 23.03.2021 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 між Фермерським господарством «АЛМАР» (відповідач, за Договором Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» (позивач, за Договором Покупець) укладено Договір поставки № ДА-58. (надалі Договір)

Умовами Договору, а саме п.1.1., сторони обумовили, що Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти й оплатити соняшник високоолеїновий у кількості 400 (чотириста) тон +/- 10% (надалі іменується «Товар»).

Найменування та кількість Товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру Товару, ціна одиниці Товару та загальна сума відповідної партії Товару визначаються у рахунках, видаткових накладних, специфікаціях, податкових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, які є невід`ємною частиною даного Договору, за умови їх складання Сторонами. (п. 1.4. Договору)

За змістом п. 1.6. Договору право власності на Товар у Покупця виникає в момент фактичного отримання партії Товару й товарно-супровідних документів на складі Покупця, який знаходиться за адресою: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Тютюнника, 88.

Ціна на Товар встановлюється в національній валюті України - гривні з урахуванням податку на додану вартість і рівняється ринковій ціні звичайного товарного соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Покупця по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією Покупця, з урахуванням умов даного Договору. (п. 3.1. Договору)

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата за Товар здійснюється Покупцем протягом трьох банківських днів від дати поставки відповідної партії Товару разом із усіма супровідними документами на підставі отриманого від Постачальника рахунку.

Згідно п. 4.1. Договору Постачальник здійснює поставку Товару у такому порядку: 200 тон Товару до 01 січня 2019 року; 200 тон Товару до 31 травня 2019 року.

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Якщо жодна із Сторін Договору не заявить про свій намір припинити дію Договору за один місяць до закінчення його строку, Договір вважається пролонгованим на той самий строк й на тих самих умовах. (п.п. 9.1., 9.2. Договору)

19.09.2018 між Сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки № ДА-58 від 02.04.2018, за умовами якої Сторони, зокрема, змінили п. 3.3. Договору, виклавши його в наступній редакції:

«пункт 3.3. Покупець здійснює оплату за Товару у такому порядку:

3.3.1. 798 000,00 (сімсот дев`яносто вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. в якості попередньої оплати до 25 вересня 2018р.;

3.3.2. остаточний розрахунок здійснюється протягом трьох банківських днів від дати поставки Постачальником Товару, разом із усіма супровідними документами до нього, у повному обсязі.»

За доводами позивача, останнім, на виконання зобов`язань за Договором, в редакції Додаткової угоди № 1, за платіжними дорученнями № 8711 від 20.09.2018 на суму 300 000,00 грн та № 8765 від 24.09.2018 на суму 498 000,00 грн, перераховано на рахунок відповідача обумовлену Сторонами суму попередньої оплати в загальному розмірі 798 000,00 грн. Тоді як відповідач, в порушення умов Договору, не поставив Товар, а за усною вимогою повернув суму попередньої оплати частково, в розмірі 600 000,00 грн.

28.05.2020 Сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору поставки № ДА-58 від 02.04.2018, у якій домовились про наступне.

На виконання Додаткової угоди № 1 від 19.09.2018 Покупець перерахував на поточний рахунок Постачальника попередню оплату у розмірі 798 00,00 (сімсот дев`яносто вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. за Товар, який Постачальник повинен був поставити Покупцю у періоди, передбачені п. 4.1. Договору.

Постачальник договірні зобов`язання не виконав, Товар Покупцю не поставив.

Пунктом 8.5. Договору передбачено, що, якщо Постачальник одержавши суму попередньої оплати за Товар, не передав його у встановлений строк, Покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати. У такому разі Постачальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також десять процентів річних від простроченої суми за користування чужими грошовими коштами від дня одержання цієї суми від покупця до дня фактичного передання Товару Покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За усною вимогою Покупця повернути кошти у розмірі 798 000,00 грн із дотриманням п. 8.5., Постачальник повернув кошти лише частково у сумі 600 000,00 грн, а саме: 14.01.2019 - 300 000,00 грн, 16.01.2019 - 300 000,00 грн.

Станом на 28.05.2020 Постачальник не повернув Покупцю кошти в сумі 198 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, Сторони здійснили такі розрахунки:

розрахунок 10% річних за період з 20.09.2018 по 15.01.2019 - загальна суму складає 52 157,25 грн;

розрахунок інфляційного збільшення за період жовтень 2018р. - грудень 2018р. - загальна суму складає 27 402,89 грн.

Як результат, сума боргу Постачальника на користь Покупця станом на 28 травня 2020р. становить 277 560,14 грн., з яких:

198 000,00 грн - сума основного боргу;

52 157,25 грн - 10% річних;

27 402,89 грн - інфляційне збільшення.

Відповідно до п. 2. Додаткової угоди № 2 її підписанням Постачальник бере на себе зобов`язання перерахувати на поточний рахунок Покупця кошти у розмірі 277 560,14 грн до 01 листопада 2020р.

Як вказує позивач, та свідчать наявні матеріали справи, відповідач своїх зобов`язань не виконав, кошти в обумовленій у Додатковій угоді № 2 сумі не перерахував позивачу.

З огляду на порушення відповідачем зобов`язань, взятих на себе за Договором та Додатковою угодою №2 до Договору, позивач просить стягнути суму боргу в судовому порядку. Окрім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 63 494,78 грн - 10% річних та 45 771,17 грн - інфляційного збільшення.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з умов Договору строк поставки Товару є таким, що настав.

При цьому, доказів поставки відповідачем товару матеріали справи не містять. Навпаки, підписавши Додаткову угоду № 2 від 28.05.2020 відповідач визнав факт непоставки товару, та повернення позивачу частину суми попередньої оплати в розмірі 600 000,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому суд враховує позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 08.02.2019 у справі №909/524/18, що ст. 693 ЦК України наділяє особу саме правом самостійно визначити спосіб захисту свого порушеного права.

Оскільки відповідач, який одержав від позивача суму попередньої оплати товару не поставив на адресу позивача товар та не повернув кошти в повному розмірі, підтвердив наявність заборгованості перед позивачем то позивач обґрунтовано вимагає від нього стягнення боргу в розмірі 198 000,00 грн.

Одночасно суд зауважує, що відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 28.05.2020, відповідач, окрім суми попередньої оплати, зобов`язався перерахувати на рахунок позивача 52 157,25 грн 10% річних та 27 402,89 грн інфляційного збільшення, нарахованих відповідно до положень п. 8.5. Договору, проте такого зобов`язання не виконав.

Суд зважає, що у Додатковій угоді № 2 від 28.05.2020 Сторонами погоджено періоди нарахування 10% річних та інфляційного збільшення наступним чином:

10% річних - по платежу за 20.09.2018 на суму 300 000,00 грн з 20.09.2019 по 13.01.2019, по платежу за 24.09.2018 на суму 498 000,00 грн з 24.09.2019 по 28.05.2020.

інфляційне збільшення - по платежу за 20.09.2018 на суму 300 000,00 грн - жовтень - грудень 2018р., по платежу за 24.09.2018 на суму 498 000,00 грн - жовтень, листопад 2018р.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 11 337,53 грн - 10 % річних за період з 26.05.2020 по 23.12.2020 та 18 368,28 грн інфляційного збільшення за період грудень 2018 року - листопад 2020 року.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому, п. 8.5. Договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 10%.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо 10% річних та інфляційного збільшення є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Суд, перевіривши розрахунок 10 процентів річних та інфляційного збільшення дійшов висновку, що вказані позовні вимоги підлягають до задоволення в заявленому розмірі, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 14 ГПК України.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Всупереч наведеним вище нормам поведінка відповідача у даному спорі є пасивною, позаяк останній не подав до суду жодних доказів в спростування позовних вимог позивача.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині судового збору, суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, судовий збір за позовною заявою покладається на відповідача в повному обсязі.

Поряд з цим судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем за платіжним дорученням № 10926 від 22.10.2020 сплачено судовий збір в розмірі 4 500,00 грн.

При цьому суд зважає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з положень наведених норм, та враховуючи, що позивачем визначено ціну позову в сумі 307 265,95 грн, розмір судового збору за вказаним позовом становить 4 608,99 грн.

З огляду на наведене, виходячи з розміру сплаченого позивачем судового збору та розміру судового збору, що підлягає сплаті за вказаним позовом, з позивача підлягає стягненню до державного бюджету 108 ,99 грн. судового збору (4 608,99 - 4500,00 = 108,99).

Окрім того, при вирішенні питання судових витрат у даній справі судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно зі ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як слідує із матеріалів справи 20.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (Клієнт) та Волошенюк Оксаною Валеріївною (Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги №К-21 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правовому допомогу щодо захисту прав та законних інтересів останнього в судах всіх інстанцій, державної виконавчої служби, органах державної влади, підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування у справі за позовом Клієнта до ФГ «АЛМАР» про стягнення коштів (надалі іменується "Справа"), а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором. Номер справи визначається ухвалою господарського суду про відкриття провадження.

За надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду) в розмірі чотири тисячі гривень в якості попередньої оплати шляхом видачі коштів з каси Клієнта із зазначенням відповідного призначення платежу (п. 3.1. Договору).

За умовами п.4.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту досягнення результату або виконання Адвокатом всіх дій, необхідних для досягнення позитивного результату по справі. На підтвердження факту досягнення результату за виконання Адвокатом всіх необхідних дій ним направляється на адресу Клієнта звіт про послуги з надання правової допомоги. Закінчення дії Договору оформлюється Актом прийому-передачі послуг, що має бути підписаний сторонами та скріплений їх печатками (у разі наявності) не пізніше через три робочих дні після закінчення Договору.

Згідно опису наданих послуг (станом на 23.12.2021), який визначено невід`ємною частиною Договору про надання правової допомоги №К-21 від 20.10.2020, Адвокат надав послуги з професійної правничої допомоги, що полягає в такому:

- збір та правовий аналізі інформації, документів та матеріалів, що стосуються Справи - 16 год.;

- надання усних консультацій та роз`яснень щодо правових питань, що стосуються Справи - 2 год.;

- складання позовної заяви із розрахунком сум річних, інфляційного збільшення та формування додатків - 24 год.

Як підтверджується копією видаткового касового ордера від 20.10.2020 позивачем сплачено Адвокату гонорар за Договором в сумі 5000,00 грн.

Факт надання послуг на загальну суму 5000,00 грн. підтверджено Адвокатом та Клієнтом шляхом підписання Акту (звіту) приймання-передачі наданих послуг від 15.02.2021 до Договору про надання правової допомоги №К-21 від 20.10.2020.

Окрім того, матеріали справи містять копію свідоцтва про право Волошенюк Оксани Валеріївни на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000116 від 18.01.2017, довіреності №б/н від 20.10.2020 на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" Адвокатом.

Таким чином, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" витрати на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 126 ГПК України). При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона, то якщо вона не заперечує, у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт (постанова КГС ВС від 24.11.2020 у справі №911/4242/15).

Відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду не подано.

Виходячи з конкретних обставин справи, обсягу наданих позивачу послуг правничої допомоги та погодження розміру витрат між адвокатом та позивачем, відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягає розподілу, керуючись ч. 4 ст. 129 ГПК суд дійшов до висновку про задоволення вимоги ТОВ - підприємство «АВІС» про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства «АЛМАР» (вул. Вул. Центральна, буд. 57, с. Котюжани, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23440; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» (вул. Пирогова, буд.150, м. Вінниця, 21037; ) 198 000 грн. 00 коп. - основного боргу; 63 494 грн. 78 коп. - 10% річних; 45 771 грн. 17 коп. - інфляційного збільшення; 4 608 грн. 99 коп. - витрат зі сплати судового збору та 5 000 грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «АВІС» (вул. Пирогова, буд.150, м. Вінниця, 21037; ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101; ; банк: Казначейство України; рахунок: UA3002856) 108 грн. 99 коп. судового збору.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відому суду адресу електронної пошти позивача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 26 березня 2021 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Центральна, буд. 57, с. Котюжани, Мурованокуриловецький район, Вінницька область, 23440)