ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. Справа №909/706/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» б/н від 12.01.2021 (вх. № 01-05/140/21 від 12.01.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 (повний текст рішення складено 28.12.2020, суддя О.В. Малєєва)

у справі №909/706/20

за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця Шевадуцької Галини Ярославівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія»

про стягнення заборгованості за надані послуги за актами №220 від 31.05.2020 та №337 від 30.06.2020 на загальну суму 18 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Галицька торгова компанія» звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ФОП Шевадуцької Г.Я. про стягнення збитків, які завдані неналежним виконанням договору від 21.07.2017 №12/17, у розмірі 71339,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договір №12/17 від 21.01.2017 про надання бухгалтерських послуг централізованою бухгалтерією (бухгалтерський аутсорсинг), відповідно до умов якого ТзОВ «Галицька торгівельна компанія» як замовник доручає, а ФОП Шевадуцька Г.Я. як виконавець, бере на себе зобов`язання з надання бухгалтерських послуг. Оскільки податковим повідомленням-рішенням Долинського Управління ДФС від 11.12.2018 контролюючим органом застосовано штрафні (фінансові) санкції до позивача на загальну суму 71339,23 грн. за затримку реєстрації податкових накладних в ЄДРПН, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані неналежним виконанням договору про надання бухгалтерських послуг.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.08.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

ФОП Шевадуцька Г.Я. подала зустрічний позов до ТзОВ «Галицька торгова компанія» про стягнення заборгованості за надані послуги за актами №220 від 31.05.2020 та №337 від 30.06.2020 на загальну суму 18 000 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що між ФОП Шевадуцькою Г.Я. та ТзОВ «Галицька торгова компанія» після закінчення дії договору від 21.07.2017 №12/17 у спрощений спосіб укладено договір, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань щодо оплати за надані послуги, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 18 000 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2020 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2020 позов ТзОВ «Галицька торгова компанія» до ФОП Шевадуцької Г.Я. про стягнення збитків, які завдані неналежним виконанням договору від 21.07.2017 № 12/17, у розмірі 71 339, 23 грн., залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №909/706/20 задоволено зустрічний позов фізичної особи-підприємця Шевадуцької Галини Ярославівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» про стягнення заборгованості за надані послуги за актами №220 від 31.05.2020 та №337 від 30.06.2020 на загальну суму 18 000 грн., стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» на користь фізичної особи-підприємця Шевадуцької Галини Ярославівни 18 000 грн. заборгованості за надані послуги за актами №220 від 31.05.2020 та №337 від 30.06.2020, а також 2 102 грн. сплаченого судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 вимоги апеляційної скарги ТзОВ «Галицька торгова компанія» задоволено, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2020 скасовано, постановлено направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 ТзОВ «Галицька торгова компанія» звернулося до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що подана відповідачем зустрічна позовна заява підлягала поверненню заявнику згідно із ч.6 ст.180 ГПК України, оскільки первісний та зустрічний позов не пов`язані жодним чином, не виникають з одних правовідносин, а задоволення зустрічного позову жодним чином не виключає ні повністю ні частково задоволення первісного позову. Скаржник вважає ухвалу від 22.09.2020 про прийняття зустрічної позовної заяви до розгляду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, і зазначає, що як наслідок, застосовуючи аналогію закону (аналогію права) слід скасувати рішення від 16.12.2020 із залишенням зустрічного позову без розгляду.

Також скаржник вказує, що суд не повідомив представника позивача - Захаріїва Владислава Богдановича, який подав позовну заяву, а також адвоката Захаріїва Богдана Дмитровича, який згодом вступив у справу як представник позивача, про дату час та місце судового засідання, що призвело до постановлення незаконної ухвали від 25.11.2020 про залишення первісного позову без розгляду.

Скаржник стверджує, що ТзОВ «Галицька торгова компанія» ніяких договорів з підприємцем Шевадуцькою Г.Я. про надання послуг (інформаційне обслуговування телефоном, оброблення, підготовку та ведення даних із застосуванням програмного забезпечення, надання офісних адміністративних послуг) не укладало, доказів укладення таких договорів матеріали справи не містять. Також не укладалось договору, що визначав би взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу між ФОП Шевадуцькою Г.Я. та ТзОВ «Галицька торгова компанія», тому відповідно до вимог ч.2,3 чт.207 ЦК України, ст.1, ст.16 «Про електронні документи та електронний документообіг», ч.1ст.17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» у ТзОВ «Галицька торгова компанія» не виникало прав та обов`язків перед підприємцем Шевадуцькою Г.Я. в процесі організації електронного документообігу.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.01.2021 справу №909/706/20 передано колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТзОВ «Галицька торгова компанія» на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №909/706/20 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, позивачу за зустрічним позовом встановлено строк до 19.02.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач за зустрічним позовом у встановлений судом строк правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.6 ст.180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що зустрічний позов має на меті захист від первісного позову або заліком, або спростуванням його частково чи повністю, або розглядом в одному провадженні хоча й різних, але взаємопов`язаних вимог.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін.

Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.01.2021 у справі №908/1688/20.

Як зазначила колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 ЦК України): - бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); - бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); - строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи предметом первісного позову є стягнення завданих позивачу збитків в розмірі 71339,23 грн., а підставою - неналежне виконання договору від 21.07.2017 №12/17 про надання бухгалтерських послуг централізованою бухгалтерією (бухгалтерський аутсорсинг), укладеного між ТзОВ «Галицька торгівельна компанія» як замовником та ФОП Шевадуцька Г.Я. як виконавцем.

Предметом зустрічного позову є стягнення заборгованості у розмірі 18 000 грн., а підставою - нездійснення ТзОВ «Галицька торгівельна компанія» оплати наданих ФОП Шевадуцькою Г.Я. послуг за договором, укладеним сторонами після закінчення дії договору від 21.07.2017 №12/17 у спрощений спосіб.

Отже, первісний та зустрічний позов відповідають умовам, визначеним у ст.601 ЦК України, щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог, які випливають з різних підстав.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду, викладений в ухвалі від 22.09.2020 про те, що зустрічний позов взаємопов`язаний з первісним позовом і спільний їх розгляд є доцільним, оскільки вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (ч. 2 ст. 180 ГПК України).

Зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом і об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, і безпідставними є доводи апелянта в частині незаконності ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 22.09.2020.

Щодо доводів апелянта про неповідомлення представників позивача про дату, час та місце судового засідання, у якому було постановлено ухвалу про залишення первісного позову без розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи містять докази належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання позивача - ТзОВ «Галицька торгова компанія». Так, відповідну ухвалу позивач отримав 17.11.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №866 (а/с 98, том 1). Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи, і за правилами, встановленими у ст.120, ст.242 ГПК України, суд викликає в судове засідання або повідомляє про дату, час та місце судового засідання саме учасника справи, в цьому випадку - позивача за первісним позовом - ТзОВ «Галицька торгова компанія». Водночас, постановою Західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2020 з інших підстав, викладених у відповідній апеляційній скарзі ТзОВ «Галицька торгова компанія».

Щодо доводів апелянта про відсутність договірних правовідносин між сторонами, на які покликається позивач за зустрічним позовом як на підставу своїх вимог, слід зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження факту укладення за усною домовленістю між ФОП Шевадуцькою Г. Я. та ТзОВ «Галицька торгова компанія» договору про надання послуг, а саме інформаційного обслуговування телефоном, оброблення, підготовки та ведення даних із застосуванням програмного забезпечення, надання офісних адміністративних послуг, а також на підтвердження виконання зобов`язання за цим договором, позивач подав акти надання послуг від 31.05.2020 №220 на суму 9 000 грн. та від 30.06.2020 №337 на суму 9 000 грн.

Вказані акти підписані за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно», з накладенням електронного цифрового підпису сторін. Зокрема, від імені замовника акти підписано електронним цифровим підписом уповноваженою особою ОСОБА_1 , який є керівником ТзОВ «Галицька торгова компанія» (згідно із відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій).

Також матеріали справи містять претензію позивача за зустрічним позовом від 07.07.2020 №1 з вимогою оплатити суму заборгованості впродовж 30 календарних днів з моменту отримання претензії та докази її отримання відповідачем 16.07.2020 (фіскальний чек, опис вкладення та поштова накладна).

ФОП Шевадуцька Г.Я. стверджує, що ТзОВ «Галицька торгова компанія» не оплатило надані послуги на суму 18 000,00 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За змістом ст. 6, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Апелянт покликається на застосування до спірних правовідносин положень ст.1, ст.14, ст.16 «Про електронні документи та електронний документообіг», ч.1ст.17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги».

Так, відповідно до ст.1 «Про електронні документи та електронний документообіг» суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу.

Відповідно до ст.14 цього Закону електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст.16 вказаного Закону суб`єкти електронного документообігу користуються правами та мають обов`язки, які встановлено для них законодавством. Якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов`язків суб`єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов`язки можуть встановлюватися цими суб`єктами на договірних засадах.

Відповідно до ч.1ст.17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин.

Покликаючись на наведені норми, апелянт вказує на те, що без попередньої домовленості між сторонами неможливим є укладення договору шляхом створення електронних документів та підписання їх електронними цифровими підписами сторін.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до правової норми, викладеної у ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Із аналізу цієї норми випливає, що використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається або у випадках, що встановлені законом, або за письмовою згодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи акти виконаних робіт підписувались сторонами за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».

Слід зазначити, що порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 1 вказаного Закону наведено визначення електронного договору та електронного правочину. Так, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, електронним правочином - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абз.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Таким чином, сторони підписавши електронним підписом акти виконаних робіт, підтвердили укладення договору про надання послуг у спрощеному порядку в електронній формі.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відтак, відсутність попередньої письмової домовленості сторін про використання електронних підписів при укладенні договорів не свідчить про недійсність укладеного сторонами правочину у спрощеному порядку в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України, згідно з якою відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що ФОП Шевадуцька Г. Я. надала ТзОВ «Галицька торгова компанія» послуги на загальну суму 18 000 грн, а ТзОВ «Галицька торгова компанія» не здійснило оплату цих послуг, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька торгова компанія» б/н від 12.01.2021 (вх. № 01-05/140/21 від 12.01.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2020 у справі №909/607/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 22.03.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.