ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/937/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Комунального підприємства Фастівтепломережа

про стягнення 1 122 029,17 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Бернацька О.В. (довіреність № 14-203 від 17.05.2019 року);

від відповідача: Будова Н.М. (ордер КС № 658680 від 02.04.2020 року).

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунально-побутового підприємства Теплоенергопостач Ірпінської міської ради про стягнення 247 996,58 грн. з яких 159 189,83 грн. пені, 28 190,15 грн. 3% річних та 60 616,60 грн. інфляційних.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Розглянувши матеріали даної позовної заяви, суд дійшов висновку, що вони є достатніми для прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі.

Разом з тим, беручи до уваги ціну позову та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.04.2020 року відкрито провадження у справі № 911/937/20, справу призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.05.2020 року.

22.05.2020 року та 25.05.2020 року представниками сторін подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 25.05.2020 року не з`явилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 21.04.2020 року не виконали.

Розглянувши клопотання представників сторін про відкладення підготовчого засідання, суд дійшов висновку про задоволення відповідних клопотань та відкладення розгляду справи на 10.06.2020 року.

В судовому засіданні 10.06.2020 року судом оголошувалась перерва в підготовчому засіданні у справі на 22.06.2020 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання та повідомлено присутніх представників сторін під розписку.

У зв`язку з відпусткою судді Карпечкіна Т.П. підготовче засідання 22.06.2020 року не відбулося.

23.06.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

02.07.2020 року позивачем подано додаткові докази по справі та повідомлено суд про те, що станом на 31.05.2020 року борг за Договором становить 384 709,23 грн.

16.07.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.07.2020 року підготовче засідання у справі № 911/937/20 призначено на 29.07.2020 року.

В судове засідання 29.07.2020 року сторони з`явилися, однак представником відповідача заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Враховуючи клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання та необхідність витребування додаткових доказів, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання на 12.08.2020 року.

11.08.2020 року сторонами подано письмові пояснення по суті спору.

11.08.2020 року відповідачем подано клопотання про зменшення пені.

12.08.2020 року відповідачем подано письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 12.08.2020 року судом оголошувалась перерва в підготовчому засіданні у справі на 26.08.2020 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання та повідомлено представників сторін під розписку.

У зв`язку з лікарняним судді Карпечкіна Т.П. підготовче засідання 26.08.2020 року не відбулося.

27.08.2020 року позивачем подано додаткові докази по справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2020 року підготовче засідання у справі № 911/937/20 призначено на 21.09.2020 року.

09.09.2020 року позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені та додаткові докази по справі.

Ухвалою від 31.09.2020 року провадження у справі № 911/937/20 зупинено до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 903/918/19, у зв`язку з передачею на її розгляд питання щодо неоднакового застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, та зобов`язано сторін повідомити про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі № 911/937/20.

25.12.2020 року до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі № 911/937/20.

Ухвалою від 29.12.2020 року поновлено провадження у справі № 911/937/20 підготовче засідання призначено на 13.01.2021 року.

12.01.2021 року позивачем подано письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 13.01.2021 року судом оголошувалась ухвала про вікладення підготовчого засідання на 27.01.2021 року, про що зазначено в протоколі відповідного судового засідання та повідомлено присутнього представника позивача під розписку. Відповідача в наступне судове засідання викликано ухвалою від 13.01.2021 року.

25.01.2021 року позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів, в якому поміж тим, позивач повідомляє суд про те, що оскільки станом на 25.01.2021 року сума боргу відповідача становить 384 709,23 грн., а тому провадження в частині вимог про стягнення 23 685,16 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

25.01.2021 року відповідачем подано пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 27.01.2021 року представник позивача зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримує з врахуванням поданого 25.01.2021 року клопотання. Також зазначив і про те, що позивачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2021 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві та поясненнях, поданих в ході розгляду спору. Також зазначив і про те, що відповідачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.02.2021 року.

18.02.2021 року відповідачем подано клопотання про участь його представника Будови Н.М. у судовому засіданні 24.02.2021 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу Easycon.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року задоволено вищевказану заяву відповідача, постановлено, що в судовому засіданні 24.02.2021 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу Easycon братиме участь представник Комунального підприємства Фастівтепломережа Будова Н.М.

В судовому засіданні 24.02.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 24.02.2021 року відповідач проти позову заперечував.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 24.02.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, 23.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Постачальник, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, позивач) та Комунальним підприємством Фастівтепломережа (далі Споживач, відповідач) був укладений Договір постачання природного газу № 1291/16-БО-17 (далі - Договір) з додатковими угодами до нього № № 1-4.

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2016 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити природний газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору Постачальник передає Споживачу з 01.01.2016 року по 30.03.2016 року (включно) газ обсягом до 720 тис. куб. м.

Пунктом 1 додаткової угоди № 4 від 30.03.2016 року доповнено п. 2.1 Договору: «Постачальник передає Споживачу з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року (включно) газ обсягом до 40 тис. куб. м.».

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 Договору).

Згідно з пунктом 8.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 Договору він зобов`язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (розділ 12 Договору).

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 10.3 Договору).

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу за період з січня 2016 року по квітень 2016 року природний газ на загальну суму 5 216 882,33 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу: б/н від 31.01.2016 року на суму 2 540 428,31 грн., б/н від 29.02.2016 року на суму 1 427 813,94 грн., б/н від 31.03.2016 року на суму 1 104 569,92 грн. та б/н від 30.04.2016 року на суму 144 070,16 грн., які підписані уповноваженими представниками Сторін і скріплені їх печатками.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Однак, як зазначає позивач, відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий природний газ не оплатив, розрахувався частково за період з 16.02.2016 року по 31.05.2017 року на загальну суму 4 808 487,94 грн., у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 408 394,39 грн., зокрема, Акт за березень 2016 року залишився неоплаченим на суму 264 324,23 грн., Акт за квітень 2016 року на суму 144 070,16 грн., що й змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

Також, у зв`язку з несвоєчасною оплатою природного газу, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 8.2 Договору 382 987,86 грн. пені за загальний період з 16.02.2016 року по 25.11.2016 року, 75 080,62 грн. 3 % річних за загальний період з 16.02.2016 року по 31.01.2020 року та 255 566,30 грн. інфляційних за загальний період березень 2016 року грудень 2019 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахованих по кожному спірному Акту приймання-передачі природного газу за період січень 2016 року-квітень 2016 року окремо.

В ході розгляду спору, відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, зазначаючи про те, що позивачем при розрахунку позову не враховано здійснені оплати у лютому 2020 року (10.02.2020 року, 18.02.2020 року, 19.02.2020 року, 25.02.2020 року та 27.02.2020 року) на загальну суму 23 685,16 грн. Відтак, стверджує, що борг відповідача перед позивачем становить 384 709,23 грн., а не, як зазначає позивач, 408 394,39 грн.

Окрім того, посилаючись на ч. 1 ст. ст. 1 та 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії (далі Закон № 1730), який набрав чинності 30.11.2016 року, стверджує про те, що оскільки відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, обсяг заборгованості відповідача перед позивачем за спірним Договором в повному обсязі має бути оплачений за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що відповідно змінює порядок і строки проведення розрахунків за поставлений газ, а відтак, відповідач не несе відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Також, посилаючись на ч. 3 ст. 7 Закону № 1730, зазначає, що борг за січень-лютий 2016 року і частково за березень 2016 року погашено до набрання чинності цим Законом, відтак на вказану заборгованість неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що оскільки відповідачем, в порушення ст. ст. 4-5 Закону № 1730, не було вчинено жодних дій спрямованих на укладення договору про реструктуризацію заборгованості, спірна заборгованість не була реструктуризована, в порядку передбаченому Законом, а відтак підлягає сплаті відповідачем.

Також позивач стверджує, що державою не було відшкодовано заборгованість відповідача за спірним Договором, а відтак, посилання останнього на обов`язок держави погасити вказану заборгованість як на підставу звільнення відповідача від договірних зобов`язань є необґрунтованою.

Окрім того, зазначає про правомірність нарахованих пені, 3% річних та інфляційних, а відтак, підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі.

В подальшому, відповідачем було подано до суду клопотання про зменшення неустойки, в якому останній просить суд зменшити заявлену до стягнення пеню до 1 грн., у зв`язку з тим, що оскільки відповідач купуючи газ у позивача надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору. Також наголошує на тому, що невідшкодування державою різниці в тарифах за період з 2007 року по даний час, призвела до порушення усіх договірних зобов`язань відповідача, в тому числі і з позивачем за спірним договором.

Також, в ході розгляду спору, відповідачем подано підписаний сторонами та скріплений їх печатками, Акт звірки розрахунків по спірному Договору, згідно якого станом на 30.04.2020 року борг відповідача складає 384 709,23 грн.

Позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені, де останній зазначає про те, що відсутність у відповідача коштів не звільняє його від виконання договірних зобов`язань.

Також, після поновлення провадження у справі позивачем подано письмові пояснення щодо часткового погашення відповідачем заборгованості у відповідності до порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року № 217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" (далі Порядок № 217), в яких останній зазначає, що вказаним Порядком визначено лише спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який не усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту енергію, на погашення заборгованості, в тому числі, і за спірним Договором. Відтак, Порядок № 217 не змінює строк та порядок розрахунків за поставлений природний газ, встановлений Договором, а тому не звільняє відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе договірних зобов`язань. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Після чого, позивачем подано клопотання про долучення додаткових доказів, в якому поміж тим, позивач повідомляє суд про те, що оскільки станом на 25.01.2021 року сума боргу становить 384 709,23 грн., провадження в частині вимог про стягнення 23 685,16 грн. основного боргу підлягає закриттю на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем подано пояснення по суті спору, в яких останній підтверджує наявність у нього перед позивачем заборгованості в сумі 384 709,23 грн., зазначає про безпідставність нарахування пені, 3% річних та інфляційних на суму боргу, погашену до набрання чинності Закону, повторно наголошує про невідшкодування державою різниці в тарифах, що призвело до порушень договірних зобов`язань, які фактично трапились з незалежних від відповідача обставин, а тому відсутні і підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих на решту суми боргу, а також підтримує свою заяву про зменшення пені, наголошуючи на тому, що відповідачем погашено більшу частину боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким згідно ст. 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та збезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо тверджень сторін, пов`язаних із застосуванням Закону № 1730, суд зазначає наступне.

30.11.2016 року набрав чинності Закон № 1730, у ч. 1 ст. 1 якого вказано, що: 1) взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості; 2) договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону; 3) кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону; 4) процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 1730 встановлено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за видами діяльності відповідач є постачальником пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Отже, отриманий від позивача природний газ використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам, що дає підстави суду зробити висновок, що відповідач є організацією, на яку поширюється дія Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідача включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, що підтверджується повідомленням про включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" станом на 18.07.2017 року.

Статтею 4 Закону № 1730 передбачено, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення:

- кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової енергії для населення, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води іншим категоріям споживачів (абз. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1730).

- кредиторської заборгованості підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за електричну енергію), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків (абз. 3 ч. 1 ст. 4 Закону № 1730).

Взаєморозрахунки проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок видатків державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1730).

Однак, між гарантованим постачальником, споживачем та іншими учасниками розрахунків з боку держави не було укладено договір про організацію взаєморозрахунків, у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, шляхом підписання спільних протокольних рішень, якими встановлюється інший порядок розрахунків, ніж той, що був передбачений у Договорі.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1730:

- реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року (ч. 1);

- реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення (ч. 2);

- на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону (ч. 3);

- виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості забезпечується шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, до комунальної власності якої належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, та який виступає гарантом виконання такого договору на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету). Для підприємств, що не належать до комунального сектору економіки, фінансові та/або інші гарантії на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету) надає державний орган, підприємство, установа, організація, до сфери управління якого (якої) належить така теплопостачальна або теплогенеруюча організація, або будь-який вид забезпечення, передбачений законодавством України, на виконання договору реструктуризації надається суб`єктом господарювання, заборгованість якого підлягає реструктуризації, на суму реструктуризації (крім суми заборгованості з різниці в тарифах, погашення якої проводиться за рахунок видатків державного бюджету (ч. 4);

- реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (ч. 6);

- типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 7);

- кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості (ч. 8).

Тобто теплопостачальні та теплогенеруючі організації з метою участі у процедурі реструктуризації мають узгодити розмір кредиторської заборгованості із відповідним органом, бути включені до Реєстру та укласти договір про реструктуризацію заборгованості.

Отже, укладення договору про реструктуризацію є обов`язковим, та саме на підставі такого договору здійснюється реструктуризація заборгованості.

Однак, як встановлено судом та підтверджено сторонами, договір про реструктуризацію заборгованості не укладався.

Відтак, оскільки, процедура врегулювання заборгованості, у встановленому законодавством порядку проведена не була, заборгованість за спірним договором не зменшена, не списана та/або не реструктуризована, відповідач зобов`язаний погасити заборгованість за спірним Договором.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідачем розрахунок за період з 16.02.2016 року по 31.05.2017 року проводився власними коштами та у відповідності до порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 року Порядку № 217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу".

Порядок розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання".

Згідно із статтею 19-1 Закону України "Про теплопостачання" оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку. Оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється.

На виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 18.06.2014 року № 217 "Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу".

Відповідно до п. 3 Порядку № 217 теплопостачальні організації, що здійснюють продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, для виробництва яких повністю або частково використовується природний газ, куплений у постачальника природного газу із спеціальними обов`язками такими теплопостачальними організаціями або теплогенеруючими організаціями, в яких теплопостачальні організації купують теплову енергію, та їх структурні підрозділи відкривають у місячний строк з дня набрання чинності постановою, якою затверджено цей Порядок, в уповноваженому банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів "населення", "релігійні організації"", "бюджетні установи", "інші споживачі" (далі - спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними організаціями).

На підставі п. 13 Порядку № 217 уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій.

Отже, положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.

Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.

Положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності і не виключають застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Відтак, в будь-якому випадку споживач зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 Договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 903/918/19 від 16.10.2020 року.

У зв`язку з чим, суд погоджується з правовою позицію позивача в даній частині.

Щодо суми основного боргу в розмірі 23 685,16 грн., в частині якої позивач просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору, суд зазначає наступне.

Як вбачається із поданих сторонами доказів в підтвердження часткових оплат на суму 23 685,16 грн., спірні оплати були проведені у лютому 2020 року, а відтак, оплачені до відкриття провадження у справі, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Таким чином, судом встановлено заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 384 709,23 грн. (408 394,39 грн. заявлених до стягнення - 23 685,16 грн. сплачених до вікриття провадження), що складається із заборгованості за Актом за березень 2016 року в сумі 240 639,07 грн. та за Актом за квітень 2016 року в сумі 144 070,16 грн., яка сторонами визнана в Акті звірки взаєморозрахунків, який надано відповідачем в ході розгляду спору.

Щодо нарахованих сум пені, відсотків річних та інфляційних, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 1730 на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016 року), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (ч. 3).

Частина 3 ст. 7 вказаного Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що станом на 30.11.2016 року заборгованість за Актом за січень 2016 року на суму 2 540 428,31 грн. повністю погашено 19.04.2016 року, борг за Актом за лютий 2016 року на суму 1 427 813,94 грн. повністю погашено 16.06.2016 року, борг за Актом за березень 2016 року на суму 1 104 569,92 грн. станом на 29.11.2016 року включно (день, що передує дню набрання чинності Законом № 1730) погашено на суму 573 966,24 грн.

Отже, нараховані позивачем на відповідні суми пеня, проценти річних та інфляційні, за загальний період з 16.02.2016 року по 29.11.2016 року включно підлягають списанню згідно наведених приписів Закону.

У зв`язку з чим, правомірним є нарахування пені, процентів річних та інфляційних за період з 30.11.2016 року по 30.01.2020 року, як заявлено позивачем у позові, за Актами за березень 2016 року та за квітень 2016 року на заборгованість, що існувала на відповідні дати.

Відтак, судом було здійснено перерахунок заявлених до стягнення сум з врахуванням з викладених вище обставин, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню 44 169,75 грн. 3% річних та 152 651,90 грн. інфляційних.

Щодо заявленої позивачем пені, що за розрахунком суду склала 22 799,30 грн., суд зазначає наступне.

Відповідач в ході розгляду спору просив суд зменшити заявлену до стягнення пеню до 1 грн.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 904/12429/16.

Як зазначено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013.

Як зазначає відповідач та вбачається зі статуту відповідача, метою його діяльності є забезпечення територіальної громади та споживачів міста Фастова тепловою енергією.

Також, відповідач зазначає про те, що купуючи газ у позивача надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунку споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору. Окрім того, просить врахувати скрутне фінансове становище комунального підприємства.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19.

Суд враховує, що здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики, як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, а також, самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення. Отже, укладаючи з позивачем спрний Договір, відповідач взяв на себе зобов`язання своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір неустойки у вигляді пені на 30%, тобто на 6 839,79 грн., відповідно задоволенню підлягає пеня за розрахунком суду в сумі 15 959,51 грн.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 597 490,39 грн. з яких: 384 709,23 грн. боргу, 15 959,51 грн. пені, 44 169,75 грн. 3% річних, 152 651,90 грн. інфляційних. В решті позов в сумі 524 538,78 грн. (23 685,16 грн. боргу, 367 028,35 грн. пені, 30 910,87 грн. 3% річних, 102 914,40 грн. інфляційних) задоволенню не підлягає.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог без врахування зменшення розміру пені в сумі 9 064,95 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Фастівтепломережа про стягнення 1 122 029,17 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Фастівтепломережа (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Семена Палія, буд. 9, код 05387624) на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 384 709 (триста вісімдесят чотири тисячі сімсот дев`ять) грн. 23 коп. боргу, 15 959 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 51 коп. пені, 44 169 (сорок чотири тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 75 коп. 3% річних, 152 651 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят один) грн. 90 коп. інфляційних та 9 064 (дев`ять тисяч шістдесят чотири) грн. 95 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Фастівтепломережа про стягнення 524 538,78 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.03.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін