ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 Справа № 914/1841/19

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:
за позовом:Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (вул. Клепарівська, буд.20, м. Львів, 79007)
в інтересах держави в особі:
позивача-1:Державного концерну «Укроборонпром» (вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119)
позивача-2:Державного підприємства «Укроборонресурси» (вул. Саперно-Слобідський Проїзд, буд. 3, м. Київ, 03039)
до відповідача:Фізичної особо-підприємця Попика Михайла Богдановича ( АДРЕСА_1 )
про:визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину

Суддя: Цікало А. І.
При секретарі: Зубко С. В.

Представники:
Прокурор:Рапіта О. В.
Позивача-1:не з`явився
Позивача-2:Адобовська Г. А. представник (довіреність від 25.01.2021 р. № 3)
Відповідача:Бойко Н. Р. адвокат

06.09.2019 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 1915 поступила позовна заява заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі позивача-1: Державного концерну «Укроборонпром», позивача-2: Державного підприємства «Укроборонресурси» до відповідача фізичної особо-підприємця Попика Михайла Богдановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 та повернення майна.
Ухвалою суду від 12.09.2019 р. позовну заяву заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі позивача-1: Державного концерну «Укроборонпром», позивача-2: Державного підприємства «Укроборонресурси» до відповідача фізичної особо-підприємця Попика Михайла Богдановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину залишено без руху та встановлено прокурору строк у десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати суду документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.
19.09.2019 р. до суду за вх. № 38484/19 від заступника військового прокурора Західного регіону України надійшли належні докази надіслання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.
Ухвалою суду від 24.09.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду; відкрито провадження у справі № 914/1841/19 за правилами загального позовного провадження; провадження у справі зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 587/430/16-ц.
04.10.2019 р. до суду за вх. № 41302/19 від заступника військового прокурора Західного регіону України надійшло клопотання від 01.10.2019 р. № 05/02-604вих-19 про поновлення провадження у справі, яке мотивовано тим, що 18.09.2019 р. військовою прокуратурою Західного регіону України отримано повний текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц.
Ухвалою суду від 11.10.2019 р., зокрема, зупинено провадження у справі № 914/1841/19 до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/1107/18.
Ухвалою суду від 18.11.2019 р., зокрема, зупинено провадження у справі № 914/1841/19 до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18.
14.08.2020 р. до суду за вх. № 24329/20 від військового прокурора Західного регіону України надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із прийняттям Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 912/2385/18.
26.05.2020 р. Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у справі № 912/2385/18. Вказана постанова оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 20.07.2020 р.
Ухвалою суду від 07.08.2020 р. поновлено провадження у справі та підготовче засідання призначено на 08.10.2020 р.
29.09.2020 р. до суду за вх. № 28104/20 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.
29.09.2020 р. до суду за вх. № 28107/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
08.10.2020 р. до суду за вх. № 29139/20 від представника позивача-2 надійшла відповідь на відзив.
08.10.2020 р. до суду за вх. № 29277/20 від представника позивача-1 надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою суду від 08.10.2020 р. підготовче засідання відкладено на 05.11.2020 р.
21.10.2020 р. до суду за вх. № 30546/20 від прокурора надійшло клопотання про виправлення описки в позовній заяві, в якому зазначено, що в тексті позовної заяви допущена описка, а саме: зазначено «службове приміщення «Х-1» проте повинно бути «службове приміщення «Х-1». Крім того, у зазначеному клопотанні вказано, що відповідно до наказу Генерального прокурора від 05.02.2020 р. № 66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур)» юридичну особу «Військова прокуратура Західного регіону України» перейменовано у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду в ЄДРЮОФОПГФ.
28.10.2020 р. до суду за вх. № 31204/20 від прокурора надійшла відповідь на відзив.
28.10.2020 р. до суду за вх. № 31205/20 від прокурора надійшло заперечення на клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
02.11.2020 р. до суду за вх. № 31561/20 від позивача-2 надійшло заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 05.11.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2020 р.
06.11.2020 р. до суду за вх. № 32213/20 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь позивача-1 на відзив на позовну заяву.
06.11.2020 р. до суду за вх. № 32214/20 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь позивача-2 на відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 08.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 04.02.2021 р.
08.12.2020 р. до суду за вх. № 35136/20 від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності.
11.12.2020 р. до суду за вх. № 35552/20 від представника позивача-1 надійшла заява про розгляд справи без участі представника ДК «Укроборонпром».
28.12.2020 р. до суду за вх. № 36623/20 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
02.02.2021 р. до суду за вх. № 2306/21 від представника позивача-2 надійшло заперечення проти задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності та клопотання відповідача про долучення доказів.
04.02.2021 р. до суду за вх. № 2675/21 від прокурора надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 04.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 16.02.2021 р.
15.02.2021 р. до суду за вх. № 3543/21 від представника відповідача надійшло пояснення щодо заперечення ДП «Укроборонресурси» (позивача-2) проти задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності.
Ухвалою суду від 16.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 25.02.2021 р.
Ухвалою суду від 25.02.2021 р. розгляд справи відкладено на 16.03.2021 р.
Ухвалою суду від 04.03.2021 р. розгляд справи призначено на 18.03.2021 р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір купівлі-продажу укладено без погодження Фонду державного майна України на відчуження спірного майна, а отже, такий договір укладено особою, яка не мала достатньої цивільної дієздатності та державне майно вибуло поза волею власника, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна власнику.
Заперечуючи позовні вимоги, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що сторонами спірного договору купівлі-продажу дотримано норми чинного законодавства України, оскільки рішення про відчуження нерухомого майна від імені та в інтересах держави приймав уповноважений державний орган Міністерство оборони України, після чого таке нерухоме майно, яке перебувало на праві господарського відання у ДП МОУ «Укроборонресурси» реалізовано шляхом продажу на аукціоні. Відповідач вважає, що прокурором не підтверджено той факт, що спірний договір купівлі-продажу укладено особою, яка не мала на момент його укладення достатньої цивільної дієздатності, а державне майно вибуло поза волею власника, оскільки при укладенні спірного договору купівлі-продажу та посвідчення його нотаріально, повноваження сторін договору перевірені нотаріально, а порядок та рішення про проведення аукціону щодо продажу спірного майна не оскаржувались.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне:
Військовою прокуратурою Західного регіону України в ході вивчення стану представницької діяльності щодо захисту інтересів держави у сфері збереження та використання державного майна встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо продажу об`єкту нерухомості суб`єктом господарювання без відповідних на те повноважень у Державного підприємства «Укроборонресурси».
Відповідно до наказу Генерального директора Державного підприємства «Укроборонресурси» від 24.05.2001 р. № 84 створено Західну філію підприємства (надалі - Філія) та затверджено її Положення.
Директором Західної філії Державного підприємства Міністерства оборони України «Укробонресурси» призначено Перскова І. В.
Наказом Міністерства оборони України від 11.01.2005 р. № 13 «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» основними фондами», Підприємству передано до його статутного фонду майно, яке належало 3205 центральній автомобільній базі (військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Відповідно до зазначеного наказу, будівлі, споруди та майно були передані з метою збільшення статутного фонду для забезпечення ефективного використання державного майна, що належить до сфери управління Міністерства оборони України.
31.01.2005 р. складено акт прийому-передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 , до статутного фонду ДП МОУ «Укроборонресурси».
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2005р., власником майна, а саме: службове приміщення, літ «X-1», загальною площею 324,1 кв.м., огорожа № 5 - 9,0 м/п, що розташовані за адресою: м. Стрий, вул. Сколівська, 14 є держава в особі Верховної Ради України в повному господарському віданні Підприємства.
30.12.2008 р. Міністерство оборони України надіслано до Фонду державного майна України лист № 220/5456 щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі Державного підприємства МОУ «Укроборонресурси» розташованих за адресою: м. Стрий і м. Одеса.
У відповідь на лист № 220/5456 від 30.12.2008 р., Фонд державного майна України надіслав Міністерству оборони України лист від 11.03.2009 р. № 10-24-3305, в якому погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси», розташованих у м. Стрий та м. Одеса.
Після отримання листа від Фонду державного майна України про погодження продажу нерухомого майна, Міністерством оборони України видано наказ № 131 від 23.03.2009 р. «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», в якому одразу було зазначено, що в разі повторного проведення аукціону, дозволити зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30%.
Згідно з додатком до вказаного наказу, перелік будівель зі складськими приміщеннями складав 93 об`єкти, в які включалися будівлі та споруди, що знаходяться в м. Одеса (7 об`єктів) та в м. Стрий Львівської області (86 об`єктів).
12.05.2009 р. Фонд державного майна України надіслав Міністерству оборони України лист вих. № 10-24-6515 яким відкликав листи щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомого майна, у тому числі лист № 10-24-3305 від 11.03.2009 р.
Разом з тим, 12.01.2010 р. між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укроборонресурси» в особі Перскова І. В. та фізичною особою-підприємцем Попиком М. Б. укладено договір купівлі-продажу частини будівель та споруд, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю Попику М. Б. передано у власність 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка А 2735, а саме: службове приміщення «Х-1» загальною площею 324,1 кв.м., огорожі № 5 9,0 м/п, що розташовані за адресою: м. Стрий, вул. Сколівська, 14.
Предметом даного позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будівель та споруд, укладеного 12.01.2010 р. між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укроборонресурси» в особі Перскова І. В. та фізичною особою-підприємцем Попиком М. Б., а також застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення державі в особі Державного концерну «Укроборонпром» в повне господарське відання Державного підприємства «Укроборонресурси» майна, яке було відчужене за договором купівлі-продажу частини будівель та споруд від 12.01.2010 р.
Щодо підстав для звернення прокурора до суду з даним позовом.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № З-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Державний концерн «Укроборонпром» є одним із спеціальних суб`єктів, якому Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» делеговані владні повноваження; інтереси Держави Україна полягають у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб`єктів якого є Державний концерн «Укроборонпром», до компетенції якого віднесені повноваження, надані Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».
Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1221 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 р. № 374), Державне підприємство «Укроборонресурси» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».
Відповідно до п. 1.1. та п. 4.1. Статуту ДП «Укроборонресурси», Підприємство є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром». Майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.
Пунктом 17 Статуту Концерну визначений перелік основних (однак не вичерпних) предметів діяльності Концерну відповідно до покладених на нього завдань.
Державний концерн «Укроборонпром» може як самостійно здійснювати господарську діяльність, так і залучати до статутної діяльності інших учасників Концерну для виготовлення продукції.
Одночасно Державний концерн «Укроборонпром» може здійснювати управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.
Саме ці повноваження є делегованими повноваженнями держави у сфері ефективного управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.
Звертаючись із даним позовом, заступником військового прокурора Західного регіону України встановлено, що укладення та виконання спірного договору купівлі-продажу призвело до незаконного вибуття нерухомого майна з державної власності, що завдало матеріальної шкоди інтересам держави.
Спірний договір купівлі-продажу укладено 20.01.2010 р. З часу укладення такого договору і до звернення прокурора з даним позовом (06.09.2019 р.), позивачі не здійснювали захист інтересів держави.
Отже прокурором правомірно пред`явлено позов в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси», що викликано саме захистом інтересів держави у суді, оскільки ДК «Укроборонпром» як уповноваженим органом з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі та ДП «Укроборонресурси» як учасником Концерну не вжито заходів щодо оскарження договору купівлі-продажу майна оборонно-промислового комплексу, власником якого є держава.
Щодо суті позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 5 ст. 656 Цивільного кодексу України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об`єктами державної власності».
Частиною першою статті 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури), державне підприємство, установа, організація або господарське товариство, 100 відсотків акцій (часток) якого належить державі або іншому господарському товариству, 100 відсотків акцій (часток) якого належать державі; Національна академія наук України, галузеві академії наук.
Механізм та способи відчуження об`єктів державної власності визначено Порядком відчуження об`єктів державної власності, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 р. № 803 (надалі - Порядок).
Відповідно до п. 6 Порядку, відчуження майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу (далі - згода) відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами (далі - суб`єкт управління). Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб`єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб`єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа.
Як вбачається з матеріалів справи, Фонд державного майна України листом від 11.03.2009 р. № 10-24-3305 погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси», розташованих у м. Стрий та м.Одеса.
Після отримання листа від Фонду державного майна України про погодження продажу нерухомого майна, Міністерством оборони України видано наказ № 131 від 23.03.2009 р. «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси», в якому одразу було зазначено, що в разі повторного проведення аукціону, дозволити зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30%.
Згідно з додатком до вказаного наказу, перелік будівель зі складськими приміщеннями складав 93 об`єкти, в які включалися будівлі та споруди, що знаходяться в м. Одеса (7 об`єктів) та в м. Стрий Львівської області (86 об`єктів).
На виконання доручення Першого віце-прем`єр-міністра України О. Турчинова від 07.05.2009 р. № 24796/0/1-09, Фонд державного майна України надіслав Міністерству оборони України лист вих. № 10-24-6515 від 12.05.2009 р. яким відкликав листи щодо надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомого майна, у тому числі лист № 10-24-3305 від 11.03.2009 р.
У свою чергу, Міністерство оборони України листом від 01.09.2009 р. № 270/3/224 повідомило підприємства, серед яких і ДП МОУ «Укроборонресурси», щодо підготовки пропозицій Міністерства оборони до ФДМ України стосовно підтвердження чи скасування рішень попереднього керівництва Міноборони, що заблоковані (відкликані) ФДМ України, про відчуження об`єктів державної власності держпідприємств, які перебувають у сфері управління Міноборони, у зв`язку з чим запропоновано керівництву ДП МОУ «Укроборонресурси» прибути до Міністерства оборони з відповідним пакетом документів для вирішення питання відчуження об`єктів державної власності. Зазначений лист Міноборони зареєстровано в ДП МОУ «Укроборонресурси» 02.09.2009 р. вх. № 90.
Разом з тим, 12.01.2010 р. між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укроборонресурси» в особі Перскова І. В. та фізичною особою-підприємцем Попиком М. Б. укладено договір купівлі-продажу частини будівель та споруд, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю Попику М. Б. передано у власність 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка А 2735, а саме: службове приміщення «Х-1» загальною площею 324,1 кв.м., огорожі № 5 9,0 м/п, що розташовані за адресою: м. Стрий, вул. Сколівська, 14, визнання недійсним якого є предметом даного спору.
Отже, на момент укладення спірного договору купівлі-продажу була відсутня згода Фонду державного майна України на відчуження об`єктів нерухомого майна, що позбавило підприємство права відчужувати спірне майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність погодження Фонду державного майна України на відчуження майна, спірний договір купівлі-продажу укладено особою, яка не мала на момент вчинення правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 12.01.2010 р.
Відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.
Статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
У даній справі позов заявлено прокурором в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси». Отже, позивачами є ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси», які є юридичними особами та для яких перебіг позовної давності щодо визнання недійсним правочину починається з моменту вчинення такого правочину
Станом на час укладення спірного договору купівлі-продажу, ДП МОУ «Укроборонресурси» було належно повідомлено про існування заборони на відчуження майна, що підтверджується зокрема і листом ДП «Укроборонресурси» від 01.08.2019 р. вих. № 444, котрий надсилався військовій прокуратурі Західного регіону України.
Отже, позивач-2 був обізнаний про порушення свого права та інтересу саме з дати укладення спірного договору купівлі-продажу, тобто з 12.01.2010 р.
У даному випадку позов заявлено прокурором від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 362/44/17 зазначено, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Отже, у даному випадку позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, тобто з дати укладення спірного договору купівлі-продажу від 12.01.2010 р.
Таким чином, у даному випадку пропущено строк позовної давності.
Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідачем подано до суду заяву від 08.12.2020 р. про застосування строків позовної давності, яка надійшла до Господарського суду Львівської області 08.12.2020 р. за вх. № 35136/20.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Таким чином, у задоволенні позову заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі позивача-1: Державного концерну «Укроборонпром», позивача-2: Державного підприємства «Укроборонресурси» до відповідача фізичної особо-підприємця Попика Михайла Богдановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № 1 військової частини НОМЕР_2 та повернення майна слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, сплачений прокурором судовий збір за подання позовної заяви слід покласти на прокурора.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 53, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 191, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі позивача-1: Державного концерну «Укроборонпром», позивача-2: Державного підприємства «Укроборонресурси» до відповідача фізичної особо-підприємця Попика Михайла Богдановича про визнання недійсним договору купівлі-продажу 6/1000 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 та повернення майна - відмовити.

Повне рішення складено 23 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І. Цікало