Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/1385/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Харчук В.В., довіреність №1 від 08.01.2020,

від відповідача: Крижанівський О.А., адвокат, довіреність №492 від 17.12.2020,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний

центр" (м.Київ)

до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" (смт.Романів, Житомирська область)

про стягнення 30898,23грн.

Державне підприємство "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" звернулося до господарського суду з позовом до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради про стягнення 30898,23грн з яких: 25450,00грн основного боргу, 2012,90грн 3% річних, 3435,33грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №ЖТ-287/Л від 30.11.2016.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.12.2020.

В судовому засіданні 23.12.2020 оголошено перерву до 12.01.2021 про що постановлено ухвалу від 23.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 12.01.2021 здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №906/1385/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 09.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 09.02.2021 відкладено підготовче засідання на 24.02.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1385/20 до судового розгляду по суті на 18.03.2021.

Представник позивача в судовому засіданні 18.03.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяв, відповіді на відзив від 06.01.2021, додаткових поясненнях від 01.02.2021, заяві №05-06/124 від 01.02.2021 та просив їх задовольнити (а.с.1-8, 94-97, 104-110, 160-163).

Представник відповідача в судовому засіданні 18.03.2021 проти позову заперечив, просив у позові відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву від 18.12.2020 (а.с.57-59).

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2016 між Державним підприємством "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" (ліцензіар/позивач) та ДП "Дзержинський лісгосп АПК" (ліцензіат/відповідач) укладено договір №ЖТ-284/Л (далі - договір) (а.с.27-29).

Відповідно до п.2.1. договору, цим договором регулюються правовідносини пов`язані із наданням ліцензії на використання об`єкта права інтелектуальної власності - системи.

Згідно з п.2.2 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, ліцензіар, будучи власником майнових прав інтелектуальної власності на систему, визначену у цьому договорі, надає ліцензіатові невиключну ліцензію (дозвіл) на використання такої системи, а ліцензіат в порядку та у розмірах, визначених у цьому договорі, виплачує ліцензіарові плату за використання системи (вартість невиключної ліцензії).

При цьому ліцензіар зберігає за собою право самому використовувати вказане право як за межами, так і в межах визначеної цим договором сфери та передавати його іншим особам.

За умовами пункту 2.3 договору, розмір плати за використання системи (вартість невиключної ліцензії) залежить від кількості адміністраторів системи ліцензіата та використаних ліцензіатом мобільних електронних пристроїв. Кількість адміністраторів системи ліцензіата та мобільних електронних пристроїв, які використовуватимуться ліцензіатом та розмір плати за використання системи погоджується сторонами та визначається у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною (далі - Додаток №1).

У відповідності до ліцензії, що надається за цим договором, ліцензіат отримує право використовувати систему виключно для ведення електронного обліку деревини. При використанні системи ліцензіат набуває права:

- вносити дані (інформацію) до Системи;

- використовувати дані (інформацію) внесені ліцензіаром до системи для власних потреб, у тому числі для підготовки інформаційних та аналітичних звітів, первинних бухгалтерських документів тощо (пункт 2.5 договору).

За умовами пункту 7.1.1 договору, плату за надання права на використання системи (вартість ліцензії) - фіксований річний платіж, у розмірі зазначеному у додатку №1. Оплата річної вартості ліцензії здійснюється ліцензіатом щомісячно рівними частинами, до 10 (десятого) числа кожного місяця, на підставі виставлених ліцензіаром рахунків-фактур. Оплата за продовження строку (терміну) дії ліцензії на кожен рік (12 місяців) здійснюється ліцензіатом у такому ж порядку.

Договір вступає в дію (набирає чинності) з "30" грудня 2016 року та діє по "31" грудня 2017 року включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору (пункт 11.1 договору).

Якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін у письмовому вигляді не заявить про свої наміри розірвати його дію, договір автоматично продовжується на кожен наступний рік (12 місяців).

До договору №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 сторонами було підписано додаток №1, яким визначено розмір плати за використання системи (вартість невиключної ліцензії) (а.с.29 на звороті).

Пунктом 3 додатку №1 до договору сторони погодили, що вартість річної ліцензії за використання системи ліцензіатом, з врахуванням пункту 1 цього додатку №1, становить 31800 грн.

Додатковою угодою №1 від 16.11.2017, у зв`язку зі зміною найменування "ліцензіата", керуючись пунктом 12.4 розділу 12 договору, сторони дійшли згоди внести наступні зміни до договору:

"1.1 у преамбулі та розділі 13. Місцезнаходження, реквізити та підписи сторін: договору слова Дзержинський лісгосп АПК замінити відповідно на слова Романівський лісгосп АПК" (а.с.30).

Додатковою угодою №2 від 01.01.2019, керуючись пунктом 12.4 розділу 12 договору, сторони дійшли згоди, що укладений сторонами договір вважається розірваним з 01 січня 2019 року (а.с.31).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з платіжним дорученням №235 від 01.02.2017, відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти в сумі 10000,00грн з призначенням платежу "часткова оплата за підключення галузевої Інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний облік деревини" зг. дог. №ЖСТ-284 від 30.11.2016", що підтверджується банківською випискою (а.с.34, 80-81, 83).

Позивач звертався до відповідача з листом №07-02-3/215 від 31.05.2018 про погашення заборгованості в сумі 29750,00грн, яка станом на 30.04.2018 рахується за ДП "Романівський лісгосп АПК" відповідно до договору №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 про надання ліцензії на використання програмного продукту "Галузева інформаційно-телекомунікаційна система "Електронний облік деревини Winforstpro - Україна" (а.с.35).

Відповідач, у відповідь на звернення позивача від 31.05.2018, листом, який було направлено 04.07.2018, повідомив про те, що підприємство не здійснює електронний облік деревини, тому відповідно фактів використання системи (ліцензії) протягом 2017-2018 років не було, у зв`язку з цим нарахування боргу вважає безпідставним. Окрім того у листі зазначено, що у зв`язку з відсутністю потреби використання ліцензії (дозволу) "Електронний облік деревини", керуючись п.11.4 договору від 30.11.2016 та ст.907 ЦК України, підприємство просило розірвати вказаний договір (а.с.36).

У відповіді від 20.10.2020 на претензію позивача від 14.08.2020 відповідач повідомив позивача, що нарахування боргу за договором №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 у сумі 44600,00грн є безпідставним з посиланням на те, що ДП "Романівський лісгосп АПК" не здійснювало використання системи (ліцензії) протягом 2017-2018 років (а.с.37).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання умов договору №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 ним було надано відповідачу послуги по доступу до системи (вартість невиключної ліцензії) за період з 01.12.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 25450,00грн: 2650,00грн (щомісячна плата з ПДВ) х 9 місяців (місяці дії договору з ціною діючою до 01.09.2018р, з урахуванням ПДВ) = 23850,00грн + (400,00грн (щомісячна плата з 01.09.2018р з ціною без урахування ПДВ) х 4 місяці = 1600грн). Вказує, що відповідач не оплатив вартість користування системою за договором в сумі 25450,00грн, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 25450,00грн основного боргу, 2012,90грн 3% річних, 3435,33грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №ЖТ-284/Л від 30.11.2016.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні наявність заборгованості за договором №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 заперечує, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст.174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.2 ст.901 ЦК України, положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Пунктом 2 частини 1 статті 1107 Цивільного кодексу України передбачено, що розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі ліцензійного договору.

Згідно з ч.1 ст.1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.1109 ЦК України, у ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Згідно поданих до справи доказів, укладений між сторонами договір №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 діяв у період з 30.11.2016 до 31.12.2019.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за договором №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 за користування системою (вартість невиключної (ліцензії), яка згідно позовних вимог виникла за період з 01.12.2017 по 31.12.2018 в загальній сумі 25450,00грн = 23850,00грн (9 місяців з ціною діючою до 01.09.2018р, з урахуванням ПДВ х 2650,00грн) + 1600,00грн (4 місяці з ціною без врахування ПДВ х 400,00грн).

На підтвердження виконання позивачем умов договору №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 останній надав до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (послуг) на суму 25450,00грн, а саме: №ЦА-0002864 від 29.12.2017 на суму 7950,00грн, ЦА-0000826 від 30.03.2018 на суму 7950,00грн, №ЦА-0001663 від 27.06.2018 на суму 7950,00грн, №ЦА-0002213 від 31.08.2018 на 5300,00грн, №ЦА-0002402 від 28.09.2018 на суму 400,00грн, №ЦА-0003472 від 29.12.2018 на суму 1200,00грн, а також рахунки-фактури: №ЦА-00003065 від 01.12.2017 на суму 2650,00грн, №ЦА-0 від 02.01.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-2 від 01.02.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-9 від 01.03.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-15 від 02.04.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-82 від 02.05.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-90 від 01.06.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-50 від 02.07.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-50 від 01.08.2018 на суму 2650,00грн, №ЦА-92 від 03.09.2018 на суму 400,00грн, №ЦА-51 від 01.10.2018 на суму 400,00грн, №ЦА-18 від 01.11.2018 на суму 400,00грн, №ЦА-63 від 03.12.2018 на суму 400,00грн (а.с.38-50).

В матеріалах справи міститься платіжне дорученням №235 від 01.02.2017 згідно з яким відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти в сумі 10000,00грн з призначенням платежу "часткова оплата за підключення галузевої Інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний облік деревини" зг. дог. №ЖСТ-284 від 30.11.2016".

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, зазначена проплата покрила вартість надання послуг за попередній період, який не є спірним, що не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до пункту 3.6 договору, факт надання (використання) ліцензії підтверджується актом наданих послуг, який підписується сторонами у останній робочий день року на який надана ліцензія або щоквартально у останній робочий день відповідного кварталу. У разі, якщо ліцензіат достроково оплатив 100% вартості річної ліцензії, зазначеної у додатку № 1 до договору, акт наданих послуг підписується сторонами у останній робочий день місяця у якому ліцензіат достроково оплатив 100% вартості річної ліцензії.

Пунктами 3.7 та 3.8 договору сторони погодили, що ліцензіат, протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання акту, повинен підписати відповідний акт та повернути один екземпляр підписаного акту ліцензіару, або направити ліцензіару вмотивовану відмову. При безпідставній відмові ліцензіата підписати акт, у строки зазначені в п.3.7. договору, зобов`язання ліцензіара по договору вважаються виконаними та такими, що підлягають оплаті ліцензіатом.

Отже, за змістом погоджених домовленостей, умовою для здійснення відповідачем оплати за користування системою, є факт надання послуг по використанню системи (вартість невиключної ліцензії), який підтверджується актом здачі-прийняття робіт (послуг).

За умовами пункту 7.1.1 договору, плату за надання права на використання системи (вартість ліцензії) - фіксований річний платіж, у розмірі зазначеному у Додатку №1. Оплата річної вартості ліцензії здійснюється ліцензіатом щомісячно рівними частинами, до 10 (десятого) числа кожного місяця, на підставі виставлених ліцензіаром рахунків-фактур. Оплата за продовження строку (терміну) дії ліцензії на кожен рік (12 місяців) здійснюється ліцензіатом у такому ж порядку.

Надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (послуг) на загальну суму 25450,00грн, на підтвердження надання відповідачу послуг по використанню системи (вартість невиключної ліцензії) за договором №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 у період з грудня 2017 по грудень 2018, підписані та скріплені печаткою лише зі сторони позивача.

Слід зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинний документ згідно зі ст.1 Закону це - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до складання первинного документа містяться і у пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 №88 (далі Положення). Підпунктом 2.5 пункту 2 Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (п.2.4 Положення).

Отже, з урахуванням наведених положень, документом який підтверджує як факт виконання позивачем зобов`язання з надання послуг відповідачеві, так і факт виникнення у останнього зобов`язання з його оплати, є акти здачі-прийняття робіт (послуг), які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати, як обов`язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції. Первинні документи мають бути підписані особами, які брали участь у господарській операції, а підпис може скріплюватися печаткою.

Вказані недоліки в оформлені видаткових накладних не можуть вважатись неістотними, оскільки перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені відповідача.

Крім того, поданими позивачем до справи доказами не підтверджується факт надіслання відповідачу доданих до справи актів здачі-прийняття робіт (послуг) та рахунків фактур (а.с. 38-50).

На підтвердження виставлення відповідачу актів здачі-прийняття робіт (послуг) та рахунків-фактур за період з 01.12.2017 по 01.12.2018 на суму 25450,00грн, позивач надав пояснення працівників ДП "ЛІАЦ" від 07.12.2020, скрін-шоти з електронної пошти позивача, витяг з реєстру вихідних листів ДП "ЛІАЦ" №05-06/125 від 01.02.2021 за період 01.01.2017-31.12.2020, витяги з системи ЕОД. Вказує, що ним були надіслані акти здачі-прийняття робіт (послуг) та рахунки-фактури на електронні адреси відповідача (а.с.65-68, 111, 167).

Однак, надані позивачем витяг з реєстру вихідних листів ДП "ЛІАЦ" та роздруківка з цього ж реєстру складені позивачем в односторонньому порядку. До того ж в реєстрі зазначено, що адресою відправлення є: 13001, Житомирська область, смт.Романів, вул.Пирогова, 9, тоді як юридичною адресою відповідача та поштовою адресою, згідно з розділом 13 договору є: 13001, Житомирська область, смт.Романів, вул.Путіліна, 9. Доказів надіслання відповідачу актів та рахунків на оплату засобами поштового зв`язку (фіскальних чеків, поштових накладних, описів вкладення тощо), які і доказів вручення представникам відповідача під підпис зазначених документів чи доказів їх направлення на електронну адресу відповідача, матеріали справи не містять. Згідно матеріалів справи, на електронну адресу відповідача 01.03.2017 позивачем надсилались лише логін та пароль (а.с.69).

Отже, позивачем не доведено факту направлення на адресу відповідача поштою, кур`єром чи електронною поштою або вручення нарочно представникам відповідача актів здачі-прийняття робіт (послуг) та рахунків-фактур за період з 01.12.2017 по 01.12.2018 на суму 25450,00грн у зв`язку з чим відсутні підстави вважати зазначені акти підписаними відповідачем з урахуванням положень п.3.6-3.8 договору.

За умовами погодженими в п.2.2 договору, відповідач (ліцензіат) в порядку та у розмірах, визначених в договорі, виплачує ліцензіарові плату за використання системи (вартість невиключної ліцензії).

Згідно з пункт 2.5 договору, у відповідності до ліцензії, що надається за цим договором, ліцензіат отримує право використовувати систему виключно для ведення електронного обліку деревини. При використанні системи ліцензіат набуває права:

- вносити дані (інформацію) до системи;

- використовувати дані (інформацію) внесені ліцензіаром до системи для власних потреб, у тому числі для підготовки інформаційних та аналітичних звітів, первинних бухгалтерських документів тощо.

Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що за умовами укладеного договору (п.2.2 договору), плата має здійснюватись за використання системи (ліцензії) на підставі підписаних сторонами актів наданих послуг. Вказує, що система використовувалась відповідачем лише 01.03.2017 та 02.03.2017, а у спірний період відповідач використання системи (ліцензії) не здійснював та акти здачі-прийняття робіт (послуг) і рахунки від позивача відповідач не отримував. Зазначає, в матеріалах справи відсутні будь-які докази використання системи у спірний період та підтвердження щодо отримання ДП "Романівський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс"рахунків та актів приймання послуг.

За клопотанням відповідача, суд ухвалою від 12.01.2021 зобов`язав Державне підприємство "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" надати господарському суду докази на підтвердження використання Дочірнім підприємством "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради комп`ютерної програми - системи "Електронний облік деревини Winforstpro - Україна" за логіном та паролем згідно договору №ЖТ-284/Л від 30.11.2016 року у період з грудня 2017 по грудень 2018 включно, а також докази направлення актів наданих послуг та рахунків.

На підтвердження використання відповідачем системи у спірний період, позивач надав до матеріалів справи витяг з електронної системи ЕОД, сформований засобами програмного комплексу 1С Підприємство щодо сесій користування системи, роздруківки скрін-знімків ЕОД, відображених в регістрах інформаційно-телекомунікаційної системи "галузева інформаційно-телекомунікаційна система "Електронний облік деревини Winforstpro - Україна" (а.с.164-165,168-201).

Дослідивши зазначені документи судом встановлено, що за поданими позивачем доказами, відповідачем система використовувалась лише 01.03.2017 та 02.03.2017. Доказів використання відповідачем системи у період з грудня 2017 по грудень 2018 включно, як-то: внесення даних (інформації) до системи чи використання даних (інформації) системи, у тому числі для підготовки інформаційних та аналітичних звітів, первинних бухгалтерських документів тощо, позивачем до матеріалів справи не надано. А наданий у електронному листі 01.03.2017 відповідачу доступ до системи у вигляді логіну та паролю достеменно не свідчить про факт використання у спірний період відповідачем системи електронного обліку деревини.

Відповідно до ч.2 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Врахувавши умови договору та додатків до нього, оцінивши усі надані докази у сукупності, судом встановлено, що сам лише факт складання та підписання ліцензіаром актів здачі прийняття робіт (послуг) в односторонньому порядку не є безумовним свідченням реальності надання послуг за договором, оскільки інших доказів, які б достеменно свідчили про надання (використання) відповідачем програмного продукту "Галузева інформаційно-телекомунікаційна система "Електронний облік деревини Winforstpro - Україна" у спірний період (з грудня 2017 по грудень 2018) матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (ч.1 ст.79 ГПК України).

За поданими до справи доказами, позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підстави своїх вимог, відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 25450,00грн, та як наслідок нарахування 2012,90грн 3% річних та 3435,33грн інфляційних втрат за несвоєчасну оплату наданих послуг, які є похідними від основної вимоги, суд відмовляє у зв`язку з їх недоведеністю та безпідставністю.

За змістом ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Звертаючись до суду з позовом сторони повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих сторонами доказів.

Суд, відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" () до Дочірнього підприємства "Романівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради () про стягнення 30898,23грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 22.03.21

Суддя Кравець С.Г.

Друк:

1 - в справу

2-3 - сторонам (рек.) та на електронні адреси сторін:

- позивачу:

- відповідачу: