УХВАЛА

м. Київ

22.03.2021Справа № 910/4417/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП"

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

Особи, що можуть отримати статус учасників справи:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" (03062, місто Київ, вулиця Щербаківського Данила, будинок 31-Б, офіс 71; );

2. Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ).

Суддя Ломака В.С.

Без повідомлення (виклику) представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" (далі - заявник) звернулося до господарського суду міста Києва із заявою від 18.03.2021 року № 18/03 про забезпечення позову (до подання позовної заяви), в якій просило суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця" вчиняти певні дії, а саме:

- здійснювати стягнення чи списання з особового рахунку (код платника) № НОМЕР_1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" () грошових коштів для сплати (погашення) неустойки та інших штрафних санкцій (штраф, пеня), нарахованих за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, викладених в Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200024 від 17.03.2020 року, замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" від 16.06.2020 року № 31662953/2020-00001, отримання яких погоджено Акціонерним товариством "Українська залізниця" 23.06.2020 року;

- зупиняти та припиняти надання послуг по Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200024 від 17.03.2020 року з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" (), нарахованої за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, викладених в Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200024 від 17.03.2020 року, замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" від 16.06.2020 року № 31662953/2020-00001, отримання яких погоджено Акціонерним товариством "Українська залізниця" 23.06.2020 року;

- затримувати видачу вантажу, притримувати вантаж чи застосовувати право застави на майно, переданого як вантаж, з підстав наявності не сплаченої неустойки Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" (), чи для забезпечення гарантії її сплати або для реалізації заставленого майна для покриття заборгованості зі сплати неустойки, нарахованої за невиконання умов надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, викладених в Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200024 від 17.03.2020 року, замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" від 16.06.2020 року № 31662953/2020-00001, отримання яких погоджено Акціонерним товариством "Українська залізниця" 23.06.2020 року.

Обґрунтовуючи подану заяву, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" посилалося на те, що на підставі укладеного 17.03.2020 року між ним та Акціонерним товариством "Українська залізниця" договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8200024, заявником 16.06.2020 надіслано Акціонерному товариству "Українська залізниця" замовлення на отримання послуг довгострокових вагонів № 31662953/2020-00001 із зазначенням щомісячної кількості замовлених ним під навантаження власних вагонів-зерновозів Перевізника.

23.06.2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" надіслало заявнику повідомлення про погодження Замовлення на отримання послуги довгострокових вагонів з щомісячною кількістю рухомого складу 200 вагонів-зерновозів Перевізника протягом 9 місяців, починаючи з 01.07.2020 року, зі ставкою плати за використання вагону Перевізника у розмірі 682,00 грн./доба (без ПДВ).

За твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП", такі умови надавали йому можливість взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця (200 вагонів) протягом 9-ти місяців та виконувати їх, адже заявник мав цінову перевагу перед тими вантажовідправниками, які не замовляли у Акціонерного товариства "Українська залізниця" послугу довгострокових вагонів та планують одноразово використовувати вагони-зерновози Акціонерного товариства "Українська залізниця" у необхідний період часу.

Проте, з вересня 2020 року філія "Центр транспортної логістики" Акціонерного товариства "Українська залізниця" шляхом оприлюднення на своїй Інтернет сторінці нових редакцій публічного Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом почала зменшувати базову ставку плати за використання вагону-зерновозу Перевізника, яка наразі зафіксована на рівні 450,00 грн./доба (без ПДВ) до 31.03.2021 р.

Таким чином, Акціонерним товариством "Українська залізниця", на думку заявника, свідомо нівельовано зміст та логіку запровадження послуги довгострокових вагонів.

За таких обставин, зменшення Акціонерним товариством "Українська залізниця" вартості базової ставки призвело до взяття заявником збиткових довгострокових зобов`язань з виконання планів перевезення за відсутності можливості внесення змін в умови Додатку 1-8 та одностороннє застосування штрафних санкцій з боку Акціонерного товариства "Українська залізниця" за порушення умов даного додатку до заявника за обставин неможливості її виконання.

Заявник вказував, що фактично, через навмисні дії Акціонерного товариства "Українська залізниця" послуги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" стали такими, які нікому не потрібні, у той час як заявник несе зобов`язання сплачувати завищені штрафні санкції за наслідки навмисних дій, вчинених Акціонерним товариством "Українська залізниця".

У поданій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" зазначило, що дії Акціонерного товариства "Українська залізниця" призвели до того, що останнім у січні 2021 року та у лютому 2021 року списано з особового рахунку заявника в односторонньому порядку неустойку в сумі 62 062,00 грн. та 420 112 ,00 грн. відповідно, за не реалізацію погодженого обсягу перевезень з узгодженими строками та обсягами за січень та лютий 2021 року.

Крім того, з 01.10.2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" змінило тариф нарахування плати за користування вагонами на під`їзних коліях при виконанні вантажних операцій, що призвело до відмови вантажоодержувачами від прийняття вагонів та погодження планів. У свою чергу, відмова вантажоодержувачів від прийняття вагонів та погодження планів призвела до неможливості виконання заявником своїх зобов`язань за господарськими договорами.

Відтак, з метою уникнення нарахування заявнику значних штрафних санкцій за жовтень, листопад та грудень 2020 року, а також за січень та лютий 2021 року, останній був змушений відправити вантаж у вагонах-зерновозах Перевізника зі збитком для себе.

Разом із тим, Акціонерне товариство "Українська залізниця" зменшення ставки заявнику не провело, у зв`язку із чим, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП", існує ризик нарахування заявнику та списання з його особового рахунку неустойки за березень 2021 року в розмірі 1 909 600,00 грн. (4 774,00 грн.*200 вагонів*2 місяці), адже відповідне право є імперативним у межах створених за власною волею Акціонерного товариства "Українська залізниця" правовідносин, що створює загрозу нівелювання мети звернення з майбутнім позовом до суду - захист майнових інтересів заявника від безпідставного стягнення з нього значного обсягу коштів у якості неустойки чи блокування можливості здійснення ним своєї господарської діяльності в цілому.

Заявник також вказав про наявність у нього наміру подати до господарського суду міста Києва позовної заяви до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розірвання правочину/договору - Додатку 1-8 «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до Договору № 8200024 від 17.03.2020 року, а також визнання недійсними окремих частин цього Договору - в частині підстав та правомірності нарахування заявнику неустойки (штрафних санкцій) та її розміру, а також щодо встановлення цін, підстав, порядку та прав Акціонерного товариства "Українська залізниця" на односторонню зміну цін як істотних умов Договору.

Водночас невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця" проводити стягнення/списання штрафних санкцій з особового рахунку заявника за умовами Додатку 1-8 до Договору та заборони зупиняти та припиняти надання послуг за цією угодою, за твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП", може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів, оскільки господарський та майновий стан заявника може суттєво погіршитись за період судового розгляду справи (відбудеться часткова втрата клієнтів/контрагентів/замовників і, відповідно, зменшення обсягів господарської діяльності, навіть можливі наслідки у вигляді втрати платоспроможності підприємством, виникнення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам, і навіть визнання його банкрутом), і в такому випадку навіть задоволення судом позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" та подальше виконання судового рішення не зможуть належним чином відновити порушені права та інтереси заявника і покращити чи поновити його фінансове й господарське становище.

Враховуючи наведені обставини, заявник просив суд вжити запропоновані ним заходи забезпечення до подання позову шляхом заборони Акціонерному товариству "Українська залізниця" вчиняти певні дії.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Таким чином, господарський суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

У вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (заявника) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити останньому реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача (заявника), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Суд також звертає увагу на те, що якщо особа звернулася до суду з немайновою позовною вимогою, то судове рішення, у разі її задоволення, не вимагатиме примусового виконання. Відтак, у такому випадку застосуванню та дослідженню підлягає така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності перед законом і судом в процесуальному аспекті означає рівність суб`єктивних процесуальних прав усіх учасників судового процесу незалежно від їх особистих якостей (правового статусу, майнового стану), визначення процесуального становища учасників судочинства тільки процесуальним законодавством і ніяким іншим, визначення процесуального порядку розгляду справ певною процесуальною формою.

В матеріальному аспекті принцип рівності повинен розумітися так, що до всіх учасників процесу матеріальний закон має застосовуватися однаково (право є застосуванням рівного масштабу до різних осіб).

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У той же час заявником в установленому законом порядку не було надано суду належних доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або, зокрема, ефективний захист чи поновлення порушених прав або інтересів позивача в обраний останнім спосіб.

Крім того, зважаючи на визначений заявником предмет позову та зміст позовних вимог, за висновками суду подана заява про забезпечення позову не відповідає змісту останніх, позаяк спрямована на забезпечення подальшого, до моменту набрання рішенням у даній справі законної сили, споживання позивачем як замовником послуг згідно укладеного між сторонами правочину, в тому числі Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, тобто зупинення дії Договору виключно в частині застосування відповідальності до позивача за порушення умов останнього, а отже, правовим наслідком, у разі їх вжиття, є заборона вчинення перевізнику дій та прийняття рішень в межах цього договору.

Суд також зауважує, що, посилаючись в обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, на ймовірність суттєвого погіршення майнового стану заявника за період судового розгляду справи внаслідок втрати клієнтів/контрагентів/замовників та зменшення обсягів господарської діяльності, можливого виникнення заборгованості з заробітної плати та банкрутства заявника, останнім не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості як оцінити стан платоспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП", так і можливість та розмір настання для останнього несприятливих наслідків в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи поновлення порушених й оспорюваних прав або інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП".

Статтею 6 Господарського кодексу України визначено принцип свободи підприємницької діяльності. При цьому, Акціонерне товариство "Українська залізниця" має право розраховувати на те, що його господарська діяльність під час розгляду спору по суті не зазнаватиме з боку держави свавільного утиску, у тому числі, й шляхом заборони вчиняти дії, право на вчинення яких встановлено нормативними законодавчими приписами чи положеннями чинних договорів, стороною яких є вказана особа.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" заяви про забезпечення позову від 18.03.2021 року № 18/03.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ГРУП" про забезпечення позову від 18.03.2021 року № 18/03 відмовити.

2. Згідно з положеннями статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 п. 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її складання.

Суддя В.С. Ломака