ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2021 р. м.Київ Справа№ 911/2768/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Дикунської С.Я.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 04.03.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду Київської області

від 23.12.2020 (повне рішення складено 05.01.2021)

у справі № 911/2768/20 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд

Факторинг"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" (далі - позивач, ТОВ "Білдінг Сайд") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" (далі - відповідач-1, ПАТ "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (далі - відповідач-2, ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"), в якому просило визнати недійсним договір відступлення прав за Договором іпотеки 05 червня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569, який укладений 29 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КОНКОРД ФАКТОРИНГ" (, 01601, м. Київ, вулиця Мечнікова, будинок, 2) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКТИВ - БАНК" (,04070, м. Київ, вулиця Борисоглібська, будинок, 3), що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3., зареєстрований в реєстрі за №2667.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір укладено з порушенням Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Цивільного кодексу України, що є підставою визнання його недійсним

Короткий зміст заперечень на позов

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" в обґрунтування заперечень проти позову вказував на те, що не є підставою для визнання недійсним договору про відступлення прав іпотекодержателя те, що його укладено не одночасно з договором відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема, з тієї підстави, що твердження позивача про "неодночасне укладення договорів" - є хибним, оскільки договір про відступлення права вимоги за кредитним договором був укладений одночасно із договором про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. На думку Фонду, позивач був обізнаний про перебування земельної ділянки в іпотеці ПАТ "КБ Актив Банк" та в подальшому набув права власності на спірне майно без відповідної згоди банку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20 у позовні вимоги про визнання недійсним договору Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" задоволено повністю, а саме:

- визнано недійсним договір відступлення прав за Договором іпотеки 05 червня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569, який укладений 29 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КОНКОРД ФАКТОРИНГ" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКТИВ - БАНК", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3., зареєстрований в реєстрі за №2667.

- стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" 2102, 00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп) судового збору та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" 2102, 00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп) судового збору.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що:

- договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) було укладено між відповідачами - 28.02.2019, тоді як договір відступлення прав за договором іпотеки, що посвідчений 05.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., зареєстрований за № 1569, було укладено між відповідачами - 20.11.2019, тобто, в порушення ст. 24 Закону України "Про іпотеку", через 9 місяців після відступлення основного зобов`язання;

- у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" не було правових підстав укладати оспорюваний договір, який не включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та узагальнення її доводів

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" 22.01.2021 (згідно відомостей поштового трекера відділення поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" на конверті у якому надійшла апеляційна скарга), тобто у строк, встановлений ч. 4, 7 ст. 116, ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, визначеному п. 17.5 Перехідних положень розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, зокрема ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржника не було завчасно повідомлено про розгляд справи, який відбувся 23.12.2020, а також позивачем не було надіслано відповідачу-2 документи, які були додані до заяви про усунення недоліків від 02.10.2020;

- суд першої інстанції помилково вважає встановленими обставини, що права позивача порушені договором відступлення прав іпотеко держателя, позивач не укладав жодних договорів, де б він виступав боржником/іпотекодержателем, оскільки такі не доведені належними та допустимими доказами;

- твердження суду першої інстанції як на підставу недійсності оспорюваного правочину на приписи ст. 24 Закону України "Про іпотеку", а також на те, що оспорюваний договір, який не включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу - є помилковими;

- не враховано, що у паспорті пулу активів зазначено, що здійснюється продаж вимоги за кредитним договором, а оскільки забезпечення є похідним від основного зобов`язання, а тому таке відступається лише разом з основним зобов`язанням, окремо продаж права вимоги за іпотечним договором - не здійснюється, у зв`язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у паспорті активу зазначено кредитний договір, права вимоги за яким відступаються, а всі права вимоги за похідними від основного зобов`язання переходять разом з ним;

- у публічному паспорті активу у відповідності до п. 9 Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016, зазначається стисла інформація щодо активу, який виставляється на продаж, і в оголошенні про продаж пулу зазначено усі передбачені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відомості, а саме: спосіб продажу, номер лоту, найменування активу, початкова ціна продажу лоту, суму гарантійного внеску, час проведення аукціону та місце проведення;

- паспорт активу є лише інформацією, яка спрямована на залучення покупців та не може сприйматися як остаточна.

Короткий зміст заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд"

17.02.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг", який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказував про те, що:

- про наявність договорів купівлі - продажу від 06.06.2017 та від 08.11.2017 позивач вказував у позовній заяві і відповідні документи були ним надані саме на вимогу суду першої інстанції, а відповідач-2 не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи;

- доводи стосовно неможливості укладання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором за відсутності іпотечного договору, не є нормативно обґрунтованими, оскільки скаржник не зазначив на підставі чого встановлена така заборона;

- доказом переходу прав за зобов`язанням є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються; документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) - не є договором відступлення і не мають відношення до статусу нового іпотеко держателя, а тому їх відсутність свідчить лише про невиконання попереднім іпотеко держателем додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону;

- інформація про предмет продажу (відступлення), зокрема відомості щодо того, які права вимоги, за якими договорами підлягають відступленню, за якою вартістю, їх характеристика, підлягають включенню до публічного паспорту активу, що виставляється на продаж;

- публічний паспорт активу за лотом № 51debtX_8688, який придбав відповідач-2 та до якого були включені права вимоги за кредитним договором № 0605/01 від 05.06.2009, не містить відомостей про те, що до його складу входили права вимоги за договором іпотеки від 05.06.2009;

- відповідно до відомостей, включених до публічного паспорту активу, опублікованому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, забезпеченням належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 0605/01 від 05.06.2009 виступає нерухомість, яка розташована у Київській області: м.Димер, с.Литвинівка, а відповідач-2 набув право вимоги за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким виступає земельна ділянка, що розташована в м.Ірпінь, Київської області;

- реалізація активів (право вимоги за кредитним та забезпечувальними зобов`язанням) мало б здійснюватись виключно на відкритому аукціоні, а не за прямими договорами, а тому у відповідача 1 не було правових підстав укладати оспорюваний правочин, предметом якого виступило право вимоги за іпотечним договором, який не було включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу;

- щодо посилань відповідача-2 стосовно можливості зміни балансової вартості пулу активів не більше ніж на 10%, позивач наголошує, що склад пулу активів може відрізнятися від того, що був запропонований до продажу та від фактично проданого своєю номінальною вартістю, не більше ніж на 10%, що узгоджується з умовами Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016;

- які вірно встановив суд першої інстанції, укладання договору відступлення права вимоги відбулось без виставлення відповідних прав на торги, а тому вказане право відчужувалось не у встановлений законом спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції в ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що:

- ПАТ "КБ Актив-Банк" та ТОВ "ФК "Кондорд Факторинг" уклали договір відступлення прав вимоги, що означає право нового кредитора оскаржувати в майбутньому, вимагати від боржника виконання основного зобов`язання;

- іпотечний договір є похідним від основного зобов`язання, а отже, він не може бути переуступлений окремо від основного зобов`язання;

- паспорт активу, що міститься на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, з приводу оскаржуваного договору, мав застереження про те, що інформація відображена у паспорті активу ґрунтується на джерелах, які є надійними, але не є вичерпними та не може сприйматися, як повна та актуальна; вже після підписання з зацікавленими учасниками (які мають намір взяти участь у торгах) відповідних документів про нерозголошення конфіденційної інформації, для них розкривається вичерпний список активів, що виставляються на продаж;

- позивач був обізнаний про перебування земельної ділянки в іпотеці ПАТ "КБ "Актив-банк" та в подальшому набув право власності на спірне майно, без відповідної згоди ПАТ "КБ "Актив-банк";

- сторони договору відступлення права вимоги домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбувалося повне виконання договору, шляхом здійснення розрахунків;

Крім того, скаржник посилався на те, що суд першої інстанції не зазначив, яким чином було порушено права позивача та яким чином скасування результатів торгів відновить права позивача.

Також, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилався на те, що суд першої інстанції розглянув спір без участі представника відповідача - 2, не зважаючи на мотивоване клопотання про перенесення судового засідання по справі №911/2768/20.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2768/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020, розгляд справи призначено на 18.02.2021.

В судове засідання 18.02.2021 з`явились представники позивача, відповідача-2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб).

Відповідач-1 у судове засідання 18.02.2021 представників не направив, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідач-2 (скаржник) в судовому засіданні 18.02.2021 підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні 18.02.2021 представник позивача заперечував проти вимог, викладених у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надав пояснення по суті спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 оголошено перерву в судовому засіданні на 04.03.2021.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., судді: Тищенко О.В., Дикунська С.Я.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 - залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків, а саме:

- докази сплати судового збору у розмірі 3 153,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі № 911/2768/20, яке оскаржується у повному обсязі;

- докази приведення змісту апеляційної скарги у відповідність до вимог п. 4 ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали;

- направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на юридичну адресу Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" за юридичною адресою місцезнаходження: 04070, місто Київ, вул. Борисоглібська 3, листом з описом вкладеного у відповідності до ст. 259 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2021 отримана скаржником 17.02.2021 згідно рекомендованого поштового відправлення 415.

01.03.2021 від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла засобами поштового зв`язку (скерована поштовим зв`язком 25.02.2021, тобто у строк, визначений ухвалою суду) заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення № 617 від 23.02.2021 на суму 3153,00 грн. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, докази приведення змісту апеляційної скарги у відповідність до вимог п. 4 ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, докази направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів на юридичну адресу Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" за юридичною адресою місцезнаходження: 04070, місто Київ, вул. Борисоглібська 3, листом з описом вкладеного.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі № 911/2768/20, відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2768/20 за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020, об`єднано апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020, в одне апеляційне провадження для спільного розгляду у справі № 911/2768/20, розгляд апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20, призначено для спільного розгляду з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" на 04.03.2021.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 04.03.2021 з`явились представники позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд", відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідач-1 - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" в судове засідання 04.03.2021 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи та наявність судового спору повідомлений за адресою свого місцезнаходження (Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 отримана згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення 186, а ухвала Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2021 отримана згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення 470).

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники відповідача-1, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні, тому розгляд справи відбувається за відсутності представників відповідача-1.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, а також враховуючи подання учасниками справи відзивів на апеляційні скарги та заперечень, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

В судовому засіданні 04.03.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" підтримав доводи апеляційних скарг товариства та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 04.03.2021 представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримав доводи апеляційних скарг Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг", просив скасувати рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі №911/2768/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Білдінг Сайд" в судовому засіданні 04.03.2021 заперечив проти апеляційних скарг Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг", просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 16.01.2019 третьою особою у справі - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб проведено аукціон з реалізації активів неплатоспроможних банків, в тому числі, відповідача 1 - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК".

До складу активів, що були відчужені за результатами проведення прилюдних торгів було включено право вимоги, що належало відповідачу 1 - Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК за кредитним договором № 0605/1 від 05.06.2009, укладеним Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" та Виробничим кооперативом "Житлово - будівельний кооператив "ДЕСНА".

За результатами проведення торгів, переможцем аукціону з придбання лоту № 51-debtX_8688 визначено відповідача 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг".

28.02.2019 між відповідачами було укладено договір № 51-debtX_8688 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, на підставі якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" набуло права вимоги за кредитним договором № 0605/1 від 05.06.2009, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" та Виробничим кооперативом "Житлово - будівельний кооператив "ДЕСНА".

Пунктом 2.1 договору про відступлення (купівлі-продажу) сторонами погоджено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців, та /або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржникі, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, та/або договорами застав, та/або договорами порук з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

20.11.2019 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" (первісний іпотекодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення прав за Договором іпотеки 05 червня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569.

Відповідно до п. 1.1 договору, первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права за договором іпотеки 05 червня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569, дублікат якого виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О. 03.07.2019 за реєстровим № 205, (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, надалі - Договір іпотеки), що укладений між первісним іпотекодержателем і ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , далі - іпотекодавець, в забезпечення виконання зобов`язань Виробничого кооперативу "Житлово - будівельний кооператив "ДЕСНА", , за Кредитним договором.

Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір про відступлення прав від 20.11.2019 за Договором іпотеки 05 червня 2009 року є недійсним, оскільки суперечить актам цивільного законодавства, а також порушує права та охоронювані законом інтереси позивача., за захистом яких він звернувся до суду в силу приписів ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України.

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ст. 204 Цивільного кодексу України визначено, що правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Обгрунтовуючи порушення оспорюваним правочином своїх прав та інтересів, позивач зазначав, що:

- позивач є власником п`яти земельних ділянок, загальною площею 21,6601 га, які розташовані в м. Ірпінь Київської області: :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615 га;

- вказані земельні ділянки були отримані позивачем у власність, як внесок до статутного капіталу від його засновників - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

- державна реєстрація права власності позивача на зазначені земельні ділянки відбулась 08.04.2020;

- на момент вчинення реєстраційних дій щодо переходу до позивача права власності на зазначені земельні ділянки, в реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які зареєстровані обтяження, які б обмежували власників у праві вільно володіти, користуватися та розпоряджатись зазначеними земельними ділянками, на підтвердження чого позивачем до матеріалів справи надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Позивач вказував про те, що:

- земельні ділянки :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615 га були утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490, яка була предметом іпотеки за спірним договором;

- зазначена земельна ділянка площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490 набута у власність фізичною особою ОСОБА_3 шляхом укладання 06.06.2017 договору купівлі-продажу земельної ділянки з її попереднім власником ОСОБА_1 , що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 312;

- у жовтні 2017 року, земельна ділянка площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490 була розділена на 5 окремих земельних ділянок: :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615;

- 08.11.2017 ОСОБА_3 відчужив одну земельну ділянку :03:002:5102, площею 5,0381 га, яка була утворена в результаті поділу, на користь ОСОБА_2 , про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В., та зареєстрований в реєстрі за № 429;

- 07.04.2020 фізичними особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було створено юридичну особу - ТОВ "Білдінг Сайд", статутний капітал якого сформовано за рахунок внесення до нього зазначених земельних ділянок.

Позивач вказував, що на момент вчинення усіх правочинів щодо зазначених земельних ділянок (включаючи купівлю-продаж, поділ, внесення до статутного капіталу) були відсутні будь-які зареєстровані обмеження прав власників на вільне розпорядження належними земельними ділянками.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачами, ТОВ "Білдінг Сайд" не укладались договори іпотеки, за якими б товариство виступило б боржником/іпотекодавцем у відносинах з відповідачем 2 або будь-якими іншими особами та передавало б в забезпечення належне товариству майно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд, в межах доводів апеляційних скарг, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством.

Під правочином слід розуміти дію особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Статтею 203 наведеного Кодексу передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні підстави визнання правочинів недійсними встановленні ст. 215-216 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (пункт 5).

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими Закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється у порядку, передбаченому Законом України "Про іпотеку".

Згідно абзацу 9 ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням.

Ст. 24 Закону України "Про іпотеку" визначено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України "Про іпотеку" дозволяє зробити висновок, що: іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення; для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням; Законом України "Про іпотеку" не передбачено існування конструкції "абстрактної" іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №758/3453/16-ц та у Постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 5016/1284/2012 (5/45).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, уклавши договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, сторони визначили порядок укладання договорів про відступлення права вимоги за забезпечувальними договорами, а саме, що такі правочини мають бути укладені одночасно з укладанням основного договору.

Так, в пункті 2.1 оспорюваного правочину, сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за іпотечними договорами, та/або договорами застав, та/або договорами порук з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за Основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремими договорами, які укладаються між Сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягають нотаріальному посвідченню.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відступлення прав за основним зобов`язанням мало місце 28.02.2019, відповідно в цей же день сторони мали укласти і відступлення права вимоги за забезпечувальним зобов`язанням, як це обумовлено пунктом 2.1 оспорюваного правочину, а також узгоджується з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, договір відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) було укладено між відповідачами - 28.02.2019, тоді як договір відступлення прав за договором іпотеки, що посвідчений 05.06.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., зареєстрований за № 1569, було укладено між відповідачами - 20.11.2019, тобто, в порушення ст. 24 Закону України "Про іпотеку", через 9 місяців після відступлення основного зобов`язання.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" не було правових підстав укладати оспорюваний договір, який не включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу, з огляду на наступне.

Продаж активів банку, що ліквідуються та перебувають під управлінням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється у відповідності до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 "Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються".

Відповідно до п. 2 відповідного Положення, метою положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів.

Положенням передбачено, що уся інформація про активи, що виставляються на торги для продажу оприлюднюється у публічному паспорті активу.

Публічний паспорт активу (майна) - сукупність інформації щодо активів (майна) банку, що ліквідується, яка оприлюднюється з метою залучення якомога більшої кількості потенційних покупців з урахуванням Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Закону України "Про захист персональних даних".

Публічні паспорти активів (майна) та паспорти відкритих торгів (аукціонів) оприлюднюються на веб-сайті відповідного банку, що ліквідується, та офіційному веб-сайті Фонду за формою та структурою інформації, що визначені у додатках 7-16 до цього Положення, відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду або колегіального органу Фонду з питань консолідаціїї та продажу активів (у разі делегування йому відповідних повноважень) про затвердження умов продажу активів (майна) такого банку згідно з чинним законодавством України (п. 1 Розділу V Положення).

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що інформація про предмет продажу (відступлення), зокрема, відомості щодо того, які права вимоги, за якими договорами підлягають відступленню, за якою вартістю, їх характеристика, підлягають включенню у повному обсязі до публічного паспорту активу, що виставляється на продаж, з метою ознайомлення з таким пулом невизначеного кола осіб.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції та що підтверджується матеріалами справи, публічний паспорт активу за лотом № 51-debtX_8688, який придбав відповідач-2, та до якого були включені права вимоги за кредитним договором № 0605/01 від 05.06.2009, - не містить відомостей про те, що до його складу входили права вимоги за договором іпотеки від 05.06.2009, а відповідно до відомостей включених до публічного паспорту активу, опублікованому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, забезпеченням належного виконання зобов`язань за кредитним договором № 0605/01 від 05.06.2009 виступає нерухомість, яка розташована у Київській області - м. Димер, с. Литвинівка, тоді як відповідач-2 набув прав вимоги за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким виступає земельна ділянка, що розташована в м. Ірпінь Київської області.

Також, суд апеляційної інстанції приймає до уваги і те, що площа земельних ділянок, що виступають предметом іпотеки, права вимоги за яким Фонд пропонував до відступлення відрізняється від площі тієї ділянки, що належить позивачу.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що реалізація активів - право вимоги за кредитним та забезпечувальним зобов`язанням мало здійснюватись виключно на відкритому аукціоні, а не за прямими договорами, внаслідок чого у відповідача-1 не було правових підстав укладати оспорюваний договір - про відступлення права вимоги за іпотечним договором, який не було включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу.

Щодо посилань відповідача-2 стосовно можливості зміни балансової вартості пулу активів не більше ніж на 10%, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача у цій частині з огляду на те, що склад пулу активів може відрізнятися від того, що був запропонований до продажу та від фактично проданого своєю номінальною вартістю, не більше ніж на 10%, що узгоджується з умовами Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016.

Крім того, частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладання договору відступлення права вимоги відбулось без виставлення відповідних прав на торги, а тому вказане право вимоги відчужувалось не у встановлений законом спосіб, а тому оспорюваний позивачем правочин в момент його укладення суперечив статті 24 Закону України "Про іпотеку", у Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКТИВ-БАНК" не було правових підстав укладати оспорюваний договір, за яким відчужено право вимоги за договором, який не включено до складу пулу активів, про що свідчить публічний паспорт активу, чим допущено п. 1 Розділу V Положення № 388, що є підставами для визнання недійсним оспорюваного позивачем правочину в силу приписів ст. 203 ч. 1, ст. 215 Цивільного кодексу України.

Також, суд апеляційної інстанції, в контексті способу обраного позивачем способу захисту, вважає за необхідне врахувати і його ефективність, що також наголошується і у статті 13 Конвенції прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, Заява 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

В аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) , заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України, який проте є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги частин 2-5 статті 13 Цивільного кодексу України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Здійснюючи судовий розгляд даної справи, апеляційний господарський суд установив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, призводить у спірних правовідносинах до реального захисту та відновлення порушених прав позивача та законних сподівань у такий спосіб. При цьому, визначення судом правової природи спірних правовідносин, як і їх кваліфікація та застосування норми права, яка регулює відповідні відносини - є повноваженнями суду, які реалізуються з метою дотримання засад господарського судочинства, закріплених у ст. 2 ГПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником п`яти земельних ділянок, загальною площею 21,6601 га, які розташовані в м. Ірпінь Київської області: :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615 га, які були утворені в результаті поділу земельної ділянки площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490, яка була предметом іпотеки за спірним договором, і яка набута у власність фізичною особою ОСОБА_3 шляхом укладання 06.06.2017 договору купівлі-продажу земельної ділянки з її попереднім власником ОСОБА_1 , що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 312, а у жовтні 2017 року, земельна ділянка площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490 була розділена на 5 окремих земельних ділянок: :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615. 08.11.2017 ОСОБА_3 відчужив одну земельну ділянку :03:002:5102, площею 5,0381 га, яка була утворена в результаті поділу, на користь ОСОБА_2 , про що укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновою Т.В., та зареєстрований в реєстрі за № 429, а 07.04.2020 фізичними особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було створено юридичну особу - ТОВ "Білдінг Сайд", статутний капітал якого сформовано за рахунок внесення до нього зазначених земельних ділянок.

При цьому, на момент вчинення усіх правочинів щодо зазначених земельних ділянок (включаючи купівлю-продаж, поділ, внесення до статутного капіталу) були відсутні будь-які зареєстровані обмеження прав власників на вільне розпорядження належними земельними ділянками, що свідчить про набуття позивачем права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна на підставі визначених законом правочинів, а внаслідок укладення оспорюваного правочину відповідач-2 набув права вимоги за договором іпотеки від 05.06.2009, як забезпечувального зобов`язання, предметом якого виступала земельна ділянка площею 21,6601 га з кадастровим номером :01:174:0490, яка в момент укладення оспорюваного правочину не існувала як об`єкт цивільних прав в розумінні цивільного законодавства, оскільки вже була поділена на нові об`єкти з новим визначеним законом правовим статусом, і позивач виступав власником п`яти земельних ділянок, загальною площею 21,6601 га, які розташовані в м. Ірпінь Київської області: :03:002:5103, площею 5,0273 га; :03:002:5102, площею 5,0381 га; :03:002:5105, площею 5,0183 га; :03:002:5104, площею 5,0149 га; :03:002:5101, площею 1,5615 га, які були утворені в результаті поділу земельної ділянки, а отже, укладенням оспорюваного правочину порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача як особи, яка на даний час є зареєстрованим власником вищенаведених земельних ділянок, які є окремими об`єктами цивільних прав. В свою чергу, ТОВ "Білдінг Сайд" не укладались договори іпотеки, за якими б товариство виступило б боржником/іпотекодавцем у відносинах з відповідачем-2 або будь-якими іншими особами та передавало б в забезпечення належне товариству майно.

При цьому, доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що позивач був обізнаний про перебування земельної ділянки в іпотеці ПАТ "КБ "Актив-банк" та в подальшому набув право власності на спірне майно, без відповідної згоди ПАТ "КБ "Актив-банк" - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не були доведені скаржником в розумінні ст. ст. 14, 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та Фонду гарантування вкладів про те, що суд першої інстанції не зазначив, яким чином було порушено права позивача та яким чином скасування результатів торгів відновить права позивача, - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановлено наведені обставини, досліджено їх в оскаржуваному рішенні та надано відповідну оцінку в контексті спірних правовідносин, що перевірено і судом апеляційної інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного правочину - є ефективним з огляду на вимоги наведених вище положень Цивільного кодексу України та Конвенції з прав людини та основоположних свобод та статті 1 Першого Протоколу до згаданої Конвенції.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав за Договором іпотеки 05 червня 2009 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончаренко Н.О., за реєстровим номером №1569, який укладений 29 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КОНКОРД ФАКТОРИНГ" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "АКТИВ - БАНК", що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3., зареєстрований в реєстрі за №2667.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи скаржників про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, зокрема ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідача-2 не було завчасно повідомлено про розгляд справи, який відбувся 23.12.2020, судом першої інстанції необґрунтовано відхилено клопотання відповідача-2 про перенесення судового засідання по справі №911/2768/20 - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого засідання на 27.10.2020, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 8 ст. 165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Копія відповідної ухвали суду отримана позивачем та відповідачем 2 - 12.10.2020, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 078, 060. При цьому, поштове відправлення № 051, у якому направлено відповідачу 1 копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, повернуто з довідкою відділення зв`язку, у якій причиною повернення вказано: "адресат відсутній за вказаною адресою".

26.10.2020 на електронну адресу суду від відповідача 2 - ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" надійшло клопотання б/н від 26.10.2020 про перенесення підготовчого засідання у справі №911/2768/20, а також 27.10.2020 до суду від відповідача 2 ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" надійшов відзив б/н від 26.10.2020,який прийнято судом першої інстанції до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.10.2020 підготовче засідання суду відкладено на 24.11.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.12.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2020 розгляд справи по суті відкладено на 23.12.2020.

22.12.2020 на електронну адресу суду від відповідача 2 ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" надійшло клопотання б/н від 21.12.2020 про перенесення розгляду справи. В обґрунтування поданого клопотання, відповідач 2 посилався на ч. 4 ст. 120 ГПК України та заначав, що ухвала про відкладення від 15.12.2020 отримана відповідачем 2 - 21.12.2020 (за 2 дні до судового розгляду справи). Крім того, представник відповідача 2 посилався на неможливість участі в судовому засіданні, у зв`язку з участю в іншій справі.

Щодо отримання ухвали суду першої інстанції від 21.12.2020, надана представником 2 інформація спростовується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 683, згідно якого ухвала суду від 15.12.2020 про відкладення отримана за 5 днів до судового засідання уповноваженим представником відповідача 2 - 18.12.2020, що обгрунтовано враховано судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що у клопотанні відсутнє будь-яке посилання на норму Господарського процессуального кодексу України, як на підставу повторного відкладення розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2020 причини неявки відповідача 2 судом було визнано поважними та відкладено розгляд справи по суті саме за клопотанням відповідача 2. Проте, в друге судове засідання з розгляду справи по суті представник відповідача 2 повторно не з`вився.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, юридична особа - ТОВ "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (відповідач 2) була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання та мала можливість направити до суду іншого представника або свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доводи скаржників про те, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, зокрема, ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідача-2 не було завчасно повідомлено про розгляд справи, який відбувся 23.12.2020, а також, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено клопотання відповідача-2 про перенесення судового засідання по справі №911/2768/20 - відхиляє як необгрунтовані та такі, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Доводи відповідача-2 проте, що позивачем не було надіслано відповідачу-2 документи, які були додані до заяви про усунення недоліків від 02.10.2020 - судом апеляційної інстанції відхиляються як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки наявність договорів купівлі - продажу від 06.06.2017 та від 08.11.2017 позивач вказував у позовній заяві і відповідні документи були ним надані саме на вимогу суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржниками в апеляційних скаргах не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі № 911/2768/20, за наведених скаржниками доводів апеляційних скарг.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржників відповідно.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі № 911/2768/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2020 у справі № 911/2768/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційних скарг залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Матеріали справи № 911/2768/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 25.03.2021.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.Я. Дикунська

О.В. Тищенко