ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 березня 2021 року, м. Черкаси справа № 925/370/21

Вх.суду № 4872/21 від 22.03.2021

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., розглянувши у м.Черкаси у приміщенні суду матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 від 19.03.2021 до Фонду державного майна України про визнання незаконними дій Фонду державного майна України та про зобов`язання Фонду державного майна України прийняти рішення,

УСТАНОВИВ:

1. Позивачем, як власником однієї простої бездокументарної акції ПАТ "Черкасиобленерго", заявлено позов до відповідача, Фонду державного майна України, з вимогами: адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України задовольнити; визнати незаконними дії Фонду державного майна України щодо припинення повноважень голови правління ПАТ "Черкасиобленерго" Самчука Олега Григоровича та обрання тимчасово виконуючим обов`язки голови правління ПАТ "Черкасиобленерго"; зобов`язати Фонд державного майна України прийняти рішення про оголошення конкурсного відбору на посаду голови правління ПАТ "Черкасиобленерго"; стягнути з Фонду державного майна України усі судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи в суді.

2. Одночасно позивачем подано заяву від 19.03.2021 про забезпечення позову з вимогами: заборонити загальним зборам ПАТ "Черкасиобленерго" приймати рішення про припинення повноважень голови правління ПАТ "Черкасиобленерго" ОСОБА_2 до набрання законної сили рішенням у цій справі; заборонити загальним зборам ПАТ "Черкасиобленерго" приймати рішення про обрання голови (тимчасово виконуючого обов`язки голови) правління ПАТ "Черкасиобленерго" до набрання законної сили рішенням у цій справі.

3. На обґрунтування вимоги про забезпечення позову позивач зазначив, що має намір захистити власні порушені права акціонера на управління товариством, передбачені ч.1 ст.25 Закону України "Про акціонерні товариства"; що ч.1 ст.30 цього Закону під поняттям "дивіденди" визначено частину чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому певного типу та/або класу; що розмір дивідендів позивача, які останній має право отримувати прямо пропорційно залежить від розміру прибутку підприємства; що відповідач протягом 2020-2021 років ініціює припинення повноважень чинного голови правління ПАТ "Черкасиобленерго" та обрання саме виконуючого обов`язки голови правління Товариства; що відповідач з незрозумілих причин, будучи власником 71% акцій у статутному капіталі ПАТ "Черкасиобленерго", не бажає ініціювати проведення конкурсу для обрання голови правління ПАТ "Черкасиобленерго", натомість систематично здійснює дії щодо обрання саме виконуючого обов`язків; що чинним законодавством передбачено можливість призначати виконуючого обов`язків керівника Товариства лише до оголошення конкурсного відбору на період його проведення на строк не більше 3 місяців; що з повідомлення відповідача, розміщеного на його офіційному верб-сайті, відсутня будь-яка інформація, що призначення виконуючого обов`язків голови правління якимось чином пов`язане з проведенням конкурсу та обмежено 3-місячним терміном; що кандидатура ОСОБА_3 не була погоджена Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим у позивача існують обґрунтовані сумніви у компетентності та професіоналізмі вказаної особи; що вказані обставини свідчать про явну протиправність дій відповідача з метою звільнення голови правління та призначення тимчасово виконуючого обов`язків голови правління Товариства; що такі дії неминуче можуть призвести до поновлення на посаді ОСОБА_4 , що у свою чергу призведе до зменшення обсягу доходів Товариства, а відповідно і до зменшення розміру дивідендів позивача, що порушить його права.

4.Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи від 22.03.2021 головуючим суддею у справі №925/370/21 визначено суддю Дорошенка М.В., однак у зв`язку з тривалою хворобою судді згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.03.2021 справу розподілено судді Хабазні Ю.А.

5. За результатами вивчення заяв суд установив наступне.

6. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

7. Позивач подав позов до Господарського суду Черкаської області за правилами виключної підсудності розгляду корпоративних спорів в порядку ч.6 ст.30 ГПК України, якою визначено, що спори, які виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи.

Однак суд не погоджується з позицією позивача, виходячи з наступного.

8. Відповідачем у справі визначено Фонд Державного майна України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Згідно з ч.5. ст.30 Господарського процесуального кодексу України спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Отже з огляду на обставини даної справи начеб-то виникає конкуренція виключних підсудностей вирішення спору за правилами ст.30 Господарського процесуального кодексу України. Однак суд вважає, що закон не може суперечити самому собі, а норма ч.5 ст.30 ГПК України якраз і вирішує питання підсудності цієї справи.

9. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

За змістом ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів (...) віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.1 і 2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Положеннями ГПК України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів (статті 20-23), інстанційна юрисдикція (статті 24-26) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 27-31).

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності справ.

За змістом наведених норм виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним господарським судом. Виключна підсудність означає, що певні категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності за вибором позивача. Виключна підсудність за змістом ч.5 ст.30 Господарського процесуального кодексу України (яка раніше була передбачена ч.5 ст.16 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017), визначає суд, яким має бути розглянуто справу. Правило про виключну підсудність застосовується судом у будь-якому випадку за наявності визначених законом умов, не залежить від волі сторін, а також наявності чи відсутності обґрунтувань учасників справи щодо її застосування.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі № 905/1566/17.

За правилами ч.5 і 6 ст.30 ГПК України спори, що виникають з корпоративних відносин розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи; що спори, у яких відповідачем є Кабінет Міністрів України, міністерство чи інший центральний орган виконавчої влади, .... розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, незалежно від наявності інших визначених цією статтею підстав для виключної підсудності такого спору іншому господарському суду.

Отже незалежно від наявності підстав для розгляду цього спору як корпоративного Господарським судом Черкаської області за місцем знаходження ПАТ "Черкасиобленерго", цей спір повинен розглядатися лише компетентним судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ через специфіку особи-відповідача.

За правилами ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України та ч.5 і 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/ 87516277) від 04.02.2020 у справі №914/240/18 викладено правову позицію, згідно з якою якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у частині п`ятій статті 30 Господарського процесуального кодексу України, то розгляд такої справи у будь-якому разі належить до компетенції виключно Господарського суду міста Києва та будь-який інший суд не уповноважений здійснювати розгляд відповідної справи.

10. При зверненні до суду позивачем подано заяву від 19.03.2021 про забезпечення позову.

Згідно із ч.1 ст.138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Отже право особи на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене обов`язковим і першочерговим дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду, в тому числі додержання правил юрисдикції (підсудності) у господарських судах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади (до яких відноситься суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті.

При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо дотримання процесуального порядку (юрисдикції) звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

Згідно із ч.1 ст.138 ГПК України подання заяви про забезпечення позову одночасно із пред`явленням позову здійснюється за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, що тягне за собою необхідність застосування приписів п.1 ч.1 ст.31 Господарського процесуального кодексу України у випадку подання такої заяви з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Тому розгляд справи та вжиття заходів забезпечення позову здійснюється виключно судом, компетентним розглядати спір по суті, і якщо відповідачем у справі є центральний орган виконавчої влади, визначений у ч. 5 ст.30 ГПК України, то така справа в будь-якому випадку підлягає розгляду місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Таку ж правову позицію викладено і в постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі №916/142/19 (п.91-96).

Оскільки позов заявлено до відповідача, Фонду державного майна України, то спір та питання вжиття заходів забезпечення позову повинен вирішуватися виключно Господарським судом м. Києва за виключною підсудністю.

11. Згідно із ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Пунктом 1 ч.1 ст.31 ГПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст.31 ГПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої п.1 ч.1 цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

За таких обставин матеріали справи підлягають передачі на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду м. Києва.

Керуючись статтями 27, 29, 30, 31, 234 ГПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Передати справу № 925/370/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання незаконними дій Фонду державного майна України, зобов`язання прийняти рішення, на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду м. Києва.

Ухвала суду набрала законної сили 25.03.2021. Ухвала суду може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду через суд першої інстанції в порядку та у строки, встановлені статтями 254-257 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

С у д д я Хабазня Ю.А.

3