РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2021Справа № 910/19468/20
За позовом Державного підприємства "Укрриба"

до Фізичної особи-підприємець Мацієвський Михайло Йосипович

про стягнення 64 549,22 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Державне підприємство "Укрриба" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Фізичної особи-підприємець Мацієвський Михайло Йосипович про стягнення 65549,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, щодо зберігання майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 відкрито провадження у справі № 910/19468/20 та призначено засідання на 05.02.2021.

22.01.2021 відділом діловодства суду від позивача отримано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судове засіданні 05.02.2021 представники сторін не з?явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2021 відкладено розгляд справи на 12.03.2021.

04.03.2021 та 09.03.2021 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання 12.03.2021 представник позивача не з`явився.

В судове засідання 12.03.2021 представник відповідача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні судом винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Відповідно до п. 1 спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств.

Наказом Державного департаменту рибного господарства Міністерства аграрної політики України від 25.07.2003 № 192, на виконання п. 11 «Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 «Про передачу об`єктів права державної і комунальної власності» та спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України за № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», затверджено «Акт прийому-передачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «Тернопільський облрибокомбінат», на баланс ДП «Укрриба».

Реалізуючи визначену статутом мету діяльності, 02.01.2013 між позивачем

та фізичною особою - підприємцем Мацієвським Михайлом Йосиповичем (надалі - відповідач) укладено договір № 1/13 зберігання державного майна (надалі - Договір).

Актом приймання-передачі від 02.01.2013 (додаток 1 до Договору) позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів), яке розташоване в межах Крогулецької та Коцюбинської сільських рад Гусятинського р-ну Тернопільської обл.

Додатковою угодою від 08.01.2013 до Договору позивач, відповідно до ст. 944 Цивільного кодексу України, надав відповідачу дозвіл на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку даного Договору.

Пунктом 1.3. Додаткової угоди від 08.01.2013 до Договору визначалось, що відповідач зобов`язується проводити плату за користування державним майном, зазначеним в акті приймання-передачі, щомісячно на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 14 числа місяця, наступного за звітним.

Ціна за користування державним майном, визначена у протоколі про договірну ціну, який є невід`ємною частиною Договору, становить 1 133, 06 грн. в т.ч. ПДВ із врахуванням щомісячного індексу інфляції.

Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Додатковою угодою від 01.12.2014 до Договору, п. 1.3. Додаткової угоди від 08.01.2013 викладено в новій редакції:

«Зберігач зобов`язується проводити плату за користування державним майном, зазначеним в Акті приймання-передачі, щомісячно на розрахунковий рахунок Замовника не пізніше 14 числа місяця наступного за звітним.

Ціна за користування державним майном, визначена у Протоколі про договірну ціну, який є невід`ємною частиною договору, становить 2500 грн. в т.ч. ПДВ.

Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом, коригування розміру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.».

Також, у відповідності до додаткової угоди від 25.12.2015 до Договору, відповідачу 29-30.12.2015 відшкодовано позивачем вартість робіт з проведення капітального ремонту майна, що знаходиться на зберіганні останнього.

Пунктом 6.1. Договору визначено, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання і діє протягом десяти років з 02.01.2013 по 02.01.2023.

Позивач зазначив, що відповідача порушуючи взяті на себе зобов`язання за Договором, не виконує умови зобов`язання, а саме - не перераховує позивачу оренду плату за користування державним майном, що спричинило виникнення у нього перед позивачем, станом на період з 15.11.2019 по 30.11.2020, заборгованість на загальну суму 56 501, 37 грн.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані послуги підлягає задоволенню, в розмірі 56501,37 грн.

З огляду на прострочення відповідачем оплати за надані послуги, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 5693,71 грн., інфляційних втрат в розмірі 1180,17 грн., 3% річних в розмірі 1173,97 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 1.4. додаткової угоди від 08.01.2013 до Договору передбачалось, що у разі затримки оплати за використання майна, переданого на зберігання, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 5693,71 грн. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що дії відповідача є порушенням грошового зобов`язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних з простроченої суми та інфляційних, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 1173,97 грн. - 3% річних та 1180,17 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги.

2 Стягнути із Фізичної особи-підприємець Мацієвський Михайло Йосипович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Укрриба» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82а) заборгованість в розмірі 56501 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот одну) грн. 37 коп., пеню в розмірі 5693 (п`ять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 71 коп., 3% річних в розмірі 1173 (одна тисяча сто сімдесят три) грн. 97 коп., інфляційні втрати в розмірі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) грн. 17 коп., судовий збір в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

3. Видати наказ.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17.03.2021

Суддя В.І. Мельник