ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2021 Справа № 910/17601/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання (помічнику судді) Фроловій Т.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" (03028, місто Київ, Саперно-Слобідський проїзд, будинок 3; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, 9-й Квартал, будинок 20; )

про стягнення заборгованості в сумі 100 000,00 грн., пені в сумі 9 688,52 грн., інфляційних збитків в сумі 1810,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в сумі 13 482,13 грн. та витрат, пов`язаних із юридичним супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, в сумі 310 000,00 грн. ,-

за участю представників сторін:

від позивача: Соколов К. Ю. (директор)

від відповідача: Трофімчук В.В. (ордер №1026772 від 01.02.2021)

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" про стягнення заборгованості в сумі 100 000,00 грн., пені в сумі 9 688,52 грн., інфляційних збитків в сумі 1810,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в сумі 13 482,13 грн. та витрат, пов`язаних із юридичним супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, в сумі 310 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2020 матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу №26/12/2019-1 від 26.12.2019, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 100 000,00 грн., що стало підставою для нарахування позивачем пені в розмірі 9 688,52 грн., інфляційних втрат в розмірі 1 810,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 1 983, 61 грн. Також позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 310 000,00 грн., які пов`язані з юридичним супроводженням правовідносин за договором купівлі-продажу №26/12/2019-1 від 26.12.2019.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні 17.03.2021 директор Соколов К.Ю. наголошував на тому, що витрати, пов`язані із юридичним супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, в сумі 310 000,00 грн. є саме предметом позову та не є судовими витратами, пов`язаними із розглядом даної справи, що відображено у протоколі судового засідання за вказану дату. У відповіді на відзив представник позивача наголошував на тому, що станом на 02.03.2020 (кінцевий строк оплати за придбаний товар) на рахунок позивача надійшла сума у розмірі 3 647 800,00 грн., що на 200 000,00 грн. менше суми договору. В прохальній частині відповіді на відзив представник позивача просив стягнути з відповідача інфляційні збитки, пеню за несвоєчасне виконання фінансового зобов`язання та відсотки за користування коштами у розмірі 15 103,27 грн., а також витрати на правову допомогу за договором про надання правової допомоги № 78/19 від 18.12.2019 у розмірі 310 000,00 грн.

Дослідивши вказану відповідь на відзив, суд дійшов висновку, що остання за своїм змістом фактично є заявою про уточнення позовних вимог. Так, з наведеного у відповіді на відзив розрахунку вбачається, що представником позивача здійснено з посиланням на часткове погашення відповідачем основної заборгованості розрахунок сум інфляції, пені та 3 % річних від інших сум заборгованості, аніж були заявлені у позовній заяві, тобто фактично змінено підстави позову.

Суд зауважує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Суд зазначає, що справа № 910/17601/20 слухається за правилами спрощеного позовного провадження, а перше засідання по даній справі відбулось 09.02.2021.

Оскільки відповідь на відзив, яка фактично за своїм змістом є заявою про уточнення позовних вимог, подана позивачем після першого судового засідання по даній справі, тобто з порушенням приписів ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд не приймає її до розгляду. Таким чином, судом здійснюється остаточний розгляд позовних вимог, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив про те, що відповідачем на теперішній час здійснено остаточний розрахунок за договором купівлі-продажу №26/12/2019-1 від 26.12.2019, що підтверджується доданими до відзиву актом звіряння та копіями платіжних доручень. Відповідач вважає безпідставним посилання позивача про наявність станом на 02.03.2020 заборгованості перед позивачем у розмірі 100 000,00 грн., оскільки останнім не враховано сплату частини заборгованості у розмірі 25 000,00 грн. у період з 01.01.2020 по 30.10.2020. На думку відповідача фактично у розумінні ст. 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову складає 113 482,13 грн. За таких умов, вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 310 000,00 грн., що майже утричі перевищує ціну позову, є вочевидь неспівмірними. Крім того, розмір витрат у сумі 310 000,00 грн. не підтверджено жодним письмовим доказом щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Також відповідач вважає безпідставним нарахування позивачем пені за несвоєчасну оплату придбаного товару, оскільки сторони не визначили розмір пені за прострочку платежу. Відповідач у відзиві на позов повідомив про те, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що очікує понести відповідач, складає 19 000,00 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача наполягав на тому, що зміст вказаної відповіді свідчить про фактичну відмову позивача від частини позовних вимог (щодо стягнення 100 000,00 грн.) та збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків, пені та відсотків за користування коштами в сумі 15 103,27 грн., в той час як у позовній заяві позивач просив стягнути загальну суму штрафних санкцій 13 482,13 грн. При цьому, збільшення позовних вимог пов`язане не зі зміною періоду їх нарахування, тривалістю розгляду справи та продовженням дії можливого порушення відповідачем боргових зобов`язань, а фактично пов`язано з недоліками позовної заяви на момент ї подання до суду. Відповідач зазначив, що вказана заява подана з порушенням приписів ст. 46 Господарського процесуального кодексу, у зв`язку з чим вона не повинна прийматися судом до розгляду.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

26.12.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" (далі продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" (далі покупець) було укладено договір купівлі-продажу №2612/2019-1 (далі-договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти у власність б/у мобільну дробильно-сортувальну установку твердих порід каменю (далі за текстом - обладнання): виробник FABO COMPANY, країна проходження Туреччина, найменування (ІТЕМ) Stone Crushing & Screening Plant, тип (модель) МСК-65 Mobile, рік випуску 2018, серійний номер 9, транспортні габарити W 4350 * L 17700 * Н 4500.

Згідно п. 2.1. договору вартість обладнання складає 3 847 800,00 грн. (три мільйони вісімсот сорок сім тисяч вісімсот гривень, 00 копійок) в т.ч. ПДВ 641 300,00 грн.

Оплата здійснюється шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок продавця на підставі виставленого продавцем рахунку (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору оплата може здійснюватися частинами. Розмір цих частин визначається покупцем.

Остаточний розрахунок покупець повинен здійснити до 02 березня 2020 року. Датою остаточного розрахунку вважається зарахування повної суми (п. 2.1.) на поточний рахунок продавця (п. 2.4. договору).

Згідно п. 4.1. договору передача (поставка) обладнання здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4.4. договору факт передачі (поставки) обладнання належної якості у власність покупця підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі.

Право власності на обладнання переходить від продавця до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 4.5. договору).

Згідно п. 5.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених даним договором, в повному обсязі (п. 8.1. договору).

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 4.1. договору 31.12.2019 між сторонами було підписано акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу №2612/2019-1, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв б/у мобільну дробильно-сортувальну установку твердих порід каменю: виробник FABO COMPANY, країна проходження Туреччина, найменування (ІТЕМ) Stone Crushing & Screening Plant, тип (модель) МСК-65 Mobile, рік випуску 2018, серійний номер 9, транспортні габарити W 4350 * L 17700 * Н 4500 (а.с. 22).

Факт передачі вищезазначеного обладнання також підтверджується підписаною представниками обох сторін видатковою накладною № 1 від 31.12.2019.

Як зазначає позивач, станом на 02.03.2020 відповідач не здійснив остаточний розрахунок за придбане обладнання, а саме залишилися несплаченими грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., позивачем на адресу відповідача було надіслано досудову вимогу-претензію про сплату протягом 5 банківських днів з моменту її отримання грошових коштів у сумі 420 085,41 грн., які складаються із основної заборгованості за договором №2612/2019-1 від 26.12.2019 в сумі 100 000,00 грн., санкцій за несвоєчасне його виконання в розмірі 10 085,41 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 310 000,00 грн. за договором про надання правової (адвокатської) допомоги № 78/19 від 18.12.2019.

Оскліьки вищезазначена претензія залишилась без відповіді та задоволення, позивач звернувся із даним позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Оцінивши зміст договору купівлі-продажу №2612/2019-1 від 26.12.2019, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 Цивільного кодексу України

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір купівлі-продажу №2612/2019-1 від 26.12.2019 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалося, згідно п. 2.4. договору остаточний розрахунок покупець повинен здійснити до 02 березня 2020 року.

Як зазначає позивач, станом на 02.03.2020 сума, що залишилася несплаченою відповідачем, складала 100 000,00 грн.

Відповідачем під час розгляду даної справи надано платіжні доручення (а.с. 60-77) на підтвердження сплати заборгованості за даним договором у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачем було здійснено повне погашення заборгованості за договором купівлі-продажу №2612/2019-1 від 26.12.2019 наступним чином:

- 2 847 800,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1422 від 26.12.2019;

- 800 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1439 від 28.12.2019;

- 50 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 1837 від 25.03.2020;

- 50 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2044 від 24.04.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2690 від 02.09.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2708 від 08.09.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2808 від 25.09.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2883 від 09.10.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 2941 від 23.10.2020;

- 10 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3040 від 16.11.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3065 від 19.11.2020;

- 17 298,20 грн. на підставі платіжного доручення № 3074 від 20.11.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3080 від 23.11.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3087 від 24.11.2020;

- 5000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3093 від 25.11.2020;

- 5696,30 грн. на підставі платіжного доручення № 3094 від 26.11.2020;

- 7 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 3183 від 29.12.2020;

- 15 005,50 грн. на підставі платіжного доручення № 3198 від 05.01.2021;

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 11.11.2020, про що свідчить відповідний штамп канцелярії Господарського суду міста Києва суду у правому нижньому кутку.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду відповідачем було сплачено частину основної заборгованості в сумі 3 772 800,00 грн. Таким чином сума, що залишилась несплаченою відповідачем на момент подання позову до суду, складала 75 000,00 грн. Водночас у позовній заяві позивач просить стягнути основну заборгованість у розмірі 100 000,00 грн. Оскільки заборгованість в розмірі 25 000,00 грн. була сплачена до моменту подання позивачем відповідного позову до суду, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в сумі 75 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було сплачено вказаний залишок основної суми заборгованості до відкриття Господарським судом Донецької області 18.01.2021 провадження у справі № 910/17601/20.

Вказані обставини зумовлюють необхідність саме закриття провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 75 000,00 грн., а не відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відмова у задоволенні позову може мати місце лише у випадку, якщо заборгованість була погашена боржником до звернення кредитора із відповідним позовом до суду, тобто фактично не існувала на момент такого звернення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основної заборгованості в сумі 75 000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 9 688,52 грн. за загальний період з 02.03.2020 по 29.10.2020 суд зазначає наступне.

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як вже зазначалося, за умовами 5.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

В даному випадку в договорі сторонами не було узгоджено розмір та порядок нарахування пені у разі прострочення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати отриманого товару.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені ГК України. Так, за частиною першою статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим за частиною другою статті 343 ГК України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій, частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України Про державний матеріальний резерв, частиною другою статті 36 Закону України Про телекомунікації.

За змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Відповідно, відсутні підстави для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі № 904/4156/19.

Оскільки умовами договору купівлі-продажу №2612/2019-1 від 26.12.2019 не встановлений розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція у даному випадку, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу.

Позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України за загальний період з 02.03.2020 по 29.10.2020 нараховано 3 % річних в сумі 1983,61 грн. та інфляційні нарахування за період з 02.03.2020 по 29.10.2020 в сумі 1810,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено період нарахування з 02.03.2020, оскільки визначений без урахування п.2.4. договору, відповідно до якого покупець здійснює оплату товару до 02.03.2020. Таким чином, покупець є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати з 03.03.2020. Крім того, позивачем помилково зазначено суму заборгованості в розмірі 100 000,00 грн., яка існувала у визначений період, в той час як матеріалами справи підтверджено її існування лише в розмірі 75 000,00 грн.

Згідно здійсненого за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1481,56 грн. за період з 03.03.2020 по 29.10.2020.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за визначений позивачем період, господарський суд дійшов висновку, що останній є методологічно та арифметично невірним, оскільки зважаючи на порядок формування індексу інфляції (впродовж усього календарного місяця та за цілий місяць) період нарахування має визначатися цілими місяцями, починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж. Крім того, позивачем помилково зазначено суму заборгованості в розмірі 100 000,00 грн., яка існувала у визначений період, в той час як матеріалами справи підтверджено її існування лише в розмірі 75 000,00 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку інфляційні втрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, складають 748,00 грн. за період з квітня 2020 по 30.09.2020 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 310 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правовим супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, які позивач просить стягнути з відповідача на підставі договору про надання правової (адвокатської) допомоги №78/19 від 18.12.2019 суд зазначає наступне.

Директор Соколов К.Ю. в судовому засіданні 17.03.2021 зазначив про те, що вказана сума є збитками, які виникли у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, і входить в ціну позову, та, відповідно, з неї було сплачено судовий збір при поданні даного позову.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На підтвердження понесення збитків у розмірі 310 000,00 грн. позивачем додано договір про надання правової допомоги № 78/19 від 18.12.2019, укладений між адвокатом Галас Павлом Васильовичем та товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ЕРКОНТРЕЙД», відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати замовнику комплекс правової (адвокатської) допомоги (надалі послуги) в обсязі та на умовах, визначених даним договором, які замовник зобов`язується прийняти та оплатити на умовах даного договору.

Згідно п. 1.2. договору надання послуг замовнику передбачає постановку замовником завдання адвокату, яке узгоджується сторонами і є невід`ємним додатком до цього договору.

Як вбачається зі змісту наданого позивачем додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 78/19 від 18.12.2019 (а.с. 15-16), сторонами було узгоджено супровід адвокатом Галас П.В. договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від моменту його підписання до повного і фактичного його виконання сторонами, а також у разі неналежного виконання покупцем умов договору, проведення досудової та претензійної позовної роботи. Зокрема, пунктами 1.1. та 1.2. вказаного додатку було передбачено обов`язок адвоката створити договір №2612/2019-1 для подальшої передачі на погодження покупцю обладнання; підготувати документацію для оформлення договору купівлі-продажу та передачі обладнання до покупця; супроводження договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від моменту його підписання до повного і фактичного його виконання сторонами, а також у разі неналежного виконання покупцем умов договору, проведення досудової та претензійної позовної заяви.

Вартість послуг, передбачених п. 1.1.1. дорівнює 8000,00 грн.

Пунктом 3.2.1. вказаного додатку сторонами було узгоджено вартість поточного юридичного супроводження договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 у розмірі 2000,00 грн. юридичні дії адвоката, в межах своїх повноважень, від моменту підписання договору до моменту виникнення прострочених зобов`язань з боку покупця.

Пунктом 3.2.2. вказаного додатку сторонами було узгоджено вартість досудового та (за необхідності) судового супроводження договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 в розмірі 10 % (десять відсотків) від загальної суми договору купівлі-продажу № 2612/2019-1, але не може перевищувати 300 000,00 грн.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 Цивільного кодексу України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд зазначає, що право позивача не може бути відновлене шляхом стягнення з відповідача 310 000,00 грн. у якості збитків, пов`язаних з правовим супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, оскільки правовідносини з відповідачем у позивача виникли на підставі договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, зі змістом якого сторонами не було узгоджено відшкодування таких витрат у зазначеному розмірі у випадку неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати придбаного товару. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження виконання адвокатом Галас П.В. робіт на вказану суму, а також понесення позивачем збитків у вигляді сплати адвокату витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 310 000,00 грн. В судовому засідання 17.03.2021 представник позивача зазначив про те, що вказана сума витрат, пов`язаних з правовим супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019, на теперішній час залишилась несплаченою, що відображено у протоколі судового засідання за вказану дату.

Таким чином, за висновком суду, право позивача не є порушеним відповідачем в цій частині, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 310 000,00 грн. витрат, пов`язаних з правовим супроводженням договору купівлі-продажу № 2612/2019-1 від 26.12.2019.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/12945/19 від 01.06.2020 витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Відповідно, немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Наведені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 310 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової (адвокатської) допомоги №78/19 від 18.12.2019.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 231, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" про стягнення заборгованості в сумі 100 000,00 грн., пені в сумі 9 688,52 грн., інфляційних збитків в сумі 1810,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в сумі 13 482,13 грн. та витрат, пов`язаних із юридичним супроводженням договору купівлі-продажу №2612/2019-1 від 26.12.2019, в сумі 310 000,00 грн., задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, 9-й Квартал, будинок 20; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" (03028, місто Київ, Саперно-Слобідський проїзд, будинок 3; ) 3% річних в розмірі 14 81,56 грн., інфляційні втрати в сумі 748,40 грн., судовий збір в сумі 33,45 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 25 000,00 грн. основної заборгованості відмовити.

Закрити провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 75 000,00 грн. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" до товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" про стягнення 398 482,13 грн., задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦРЕСУРС-ПЛЮС" (86065, Донецька обл., місто Авдіївка, 9-й Квартал, будинок 20; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЕРКОНТРЕЙД" (03028, місто Київ, Саперно-Слобідський проїзд, будинок 3; ) 3% річних в розмірі 1 481,56 грн., інфляційні втрати в сумі 748,40 грн., судовий збір в сумі 33,45 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 25 000,00 грн. основної заборгованості відмовити.

Закрити провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 75 000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 17.03.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова