ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/188/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 98, кв. 195)
до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (61098, м. Харків, вул. Цементна, б. 2)
про стягнення 187216,85 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" про стягнення 187216,85 грн, що складається з: 184590,24 грн - сума основного боргу за непоставлений товар, 1661,31 грн - інфляційні втрати, 965,30 грн - 3 % річних. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором поставки № 2/107 від 31.07.2020 в частині повної та своєчасної оплати покупцем отриманого товару у встановлені договором строки.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми сплаченого судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2808,25 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Будь-яких заяв або клопотань, відповідно до ст. 80 ГПК України, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2021 на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.

02.03.2021 у системі документообігу суду зареєстровано відзив на позовну заяву ДП "Харківський автомобільний завод" (вх. № 5014), в якому відповідач зазначив про те, що станом на 29.01.2021 ДП «ХАЗ» копії позовної заяви та доданих до неї документів не отримував, у зв`язку зі зміною керівництва встановити наявність, або відсутність самого договору № 2/107 від 31.07.2020 не є можливим. Таким чином, надати обґрунтовані заперечення щодо предмету позовних вимог, або заяву про визнання їх в повному обсязі (чи частково), можливо виключно після ознайомлення зі змістом позовної заяви та оцінки наведених доказів.

Між тим, суд звертає увагу відповідача на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2021 у справі №922/188/21 суд визнав матеріали позовної заяви ТОВ "Дніпроавтозапчастини" такими, що подані з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), так як позивачем при поданні позову дотримано вимоги процесуального закону, зокрема в частині обов`язку перед поданням позову до суду надіслати учасникам справи (у даному разі відповідачеві) копії позовної заяви з доданими до неї документами, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а саме: опис вкладення до цінного листа від 21.01.2021 (з поіменним переліком надісланих документів), фіскальний чек Укрпошти від 21.01.2021 та поштова накладна від 21.01.2021 (а.с. 28-31).

Відповідач не реалізував своє право, регламентоване частиною 1 статтею 42 ГПК України щодо ознайомлення з матеріалами справи із зняттям з них витягів, копій.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі № 922/188/21 від 29.01.2021 відповідачу було надіслано на адресу, що вказана у позовній заяві та яка підтверджується інформацією з ЄДРПОУ. Зазначена ухвала була отримана уповноваженою особою відповідача 12.02.2021, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №002487/2.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Таким чином, господарським судом були створені всі належні умови учасникам справи для реалізації ними своїх процесуальних прав.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.07.2020 між Товариством з обмеженим відповідальністю "Дніпроавтозапчастина" (постачальник, позивач) та Державним підприємством "Харківський автомобільний завод" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 2/107 (надалі - договір поставки) (а.с. 14-17), відповідно до умов пункту 1.1. якого, у порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується партіями, відповідно до заявок покупця, поставляти покупцю у власність товар, найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі специфікацією, яка міститься в додатку 1 до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умов даного договору.

Умови пунктів 3.1., 3.2 договору поставки передбачають, що доставка товару здійснюється партіями, на умовах поставки DDP ("Зі сплатою мита"), у місце, зазначене в специфікації до договору та у строк, відповідно до заявок покупця транспортом постачальника. Завантаження та розвантаження поставлених партій товару здійснюється силами, засобами та за рахунок постачальника. Датою поставки (передачі) товару та переходу права власності на товар є дата фактичного отримання товару покупцем від постачальника у відповідності до належно оформлених первинних документів: видаткової накладної або акта приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 2.1., 2.3 договору поставки, загальна ціна договору та ціна за одиницю товару зазначаються в специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки товару, до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження, та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього договору. Ціна товару визначається в національній валюті України. Розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію товару після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію товару відповідно до умов специфікації.

Із обставин справи вбачається, що сторонами підписано Специфікацію, у вигляді Додатку 1 до договору поставки №2/107 від 31.07.2020, де сторонами визначено найменування товару, кількість та ціну товару (а.с. 18-19).

Відповідно до пункту 5 вищевказаної Специфікації оплата товару здійснюється наступним чином: 100% впродовж 30 робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії товару.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому зазначає про те, що ТОВ "Дніпроавтозапчастини" належним чином виконало свої зобов`язання та за вищевказаним договором поставки № 2/107 від 31.07.2020 передав у власність покупця товар у період з 25.09.2020 по 22.10.2020 відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких, наявні у матеріалах справи (а.с. 20-22).

Відповідно до пункту 5 специфікації, а також видаткових накладних, за якими постачався товар, відповідач зобов`язаний був здійснити плату товару в сумі 75160,32 грн. у строк до 09.11.2020, в сумі 91717,56 грн. у строк до 23.11.2020 та в сумі 17712,36 грн. у строк до 03.12.2020.

З урахуванням наведеного, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість, яка склала 184590,24 грн., що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Станом на дату винесення рішення борг відповідачем позивачу не сплачений.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні до говору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно із ст.266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кіль кість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки № 2/107 від 31.07.2020 позивач (постачальник) передав у власність відповідача (покупця) обумовлений специфікацією товар, про що свідчать наявні у матеріалах справи видаткові накладні: № ТОВ-001111 від 25.09.2020 на суму 75160,32 грн., № ТОВ-001178 від 09.10.2020 на суму 91717,56 грн., № ТОВ-001233 від 22.10.2020 на суму 17712,36 грн (а.с. 20-22).

Вказані видаткові накладені підписані сторонами без будь-яких претензій та зауважень щодо кількості та якості товару, підписи скріплено печатками.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначалося судом вище, умовами пункту 5 специфікації оплата товару здійснюється впродовж 30 робочих днів з моменту отримання кожної окремої партії товару.

Приписи ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, суд визнав вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором поставки № 2/107 від 31.07.2020 в розмірі 184590,24 грн. обґрунтованими, законними, такими, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3 % річних в сумі 965,30 грн. та інфляційних втрат в сумі 1661,31 грн., суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу, суд установив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства. Відтак, вказані позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 965,30 грн. та інфляційних втрат в сумі 1661,31 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача у розмірі 2808,25 грн.

У позові позивач просить суд покласти на відповідача сплату судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" у розмірі 4800,00 грн.

Господарським процесуальним законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначені розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частинами 1, 2, 4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У даному разі, в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4800,00 грн. позивачем подано належним чином засвідчені копії наступних документів. А саме:

- договору про надання послуг правової допомоги №140 від 12.01.2021 (а.с. 32);

- додаткової угоди № 3 до договору № 140 від 12.01.2021 від 18.01.2021 (а.с. 23);

- акту здавання - приймання наданих послуг від 20.01.2021 до договору № 140 від 12.01.2021 на суму 4800,00 грн. (а.с. 24);

- рахунку № 554 від 20.01.2021 р. на суму 4800,00 грн. (а.с. 25);

- платіжного доручення № 11659 від 21.01.2021 на суму 4800 грн. із призначенням платежу: оплата за послуги професійної правової допомоги до договору № 140 від 12.01.21 р. згідно рахунку № 554 від 20.01.21 р. (а.с. 26);

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Романенко П.В. (а.с. 27).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до ФОП Романенко П.В. з метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів клієнта, про що було укладено відповідний договір про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021 (а.с. 32).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Із наявного у матеріалах справи належним чином засвідченої копії Акту здавання-приймання наданих послуг від 20.01.2021 убачається, що виконавець надав, а замовник прийняв обумовлені правові послуги вартістю 4800,00 грн. (а.с. 24).

Вищевказаний Акт здавання-приймання наданих послуг від 20.01.202 підписано ТОВ "Дніпроавтозапчастини" та ОСОБА_1 без будь-яких претензій, підписи яких скріплено печатками.

Згідно з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у п.268 справи "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказана правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

У системному зв`язку із вищевказаними правовими положеннями, наведеним позивачем розрахунком витрат на правову допомогу, наявними у матеріалах справи доказами, з огляду на фактичні обсяги наданих представником позивача послуг професійної правничої допомоги щодо представництва його інтересів у суді під час розгляду справи, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 4800,00 грн. є такою, що підтверджена наданими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг.

Водночас клопотань від відповідача в порядку частини 5 статті 126 ГПК України про зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Враховуючи положення пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України, яким передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, метою впровадження якого є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору, а також положення частини 8 статті 129 ГПК України, сторони не позбавляються права на відшкодування судових витрат у разі їх підтвердження та подання у порядку та строки, встановлені процесуальним законом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про покладення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у розмірі 4800,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" (61098, м. Харків, вул. Цементна, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" (49094, м. Дніпро, вул. Набередна Перемоги, 98, кв. 195, ) - 184590,24 грн. основного боргу; 965,30 грн. 3 % річних; 1661,31 грн. інфляційних втрат; 2808,25 грн. судового збору та 4800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "25" березня 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв