ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м.Харків Справа № 913/567/19(913/688/20)
Провадження №13/913/688/20
Господарський суд Луганської області у складі судді Яреська Б.В., при секретарі судового засідання Ведькало М.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали позовної заяви від 14.12.2020 №06-05-64
про стягнення 2 939 638 грн 25 коп.
Представники сторін не прибули.
Державне підприємство «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 2 662 071,74 грн, інфляційних нарахувань у сумі 70 506,90 грн., трьох процентів річних у сумі 46 107,74 грн. та пені в сумі 160 951,87 грн. за договором № 5С про спільне використання технологічних електричних мереж від 01.03.2010 р.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2020 р. позовну заяву в межах справи про банкрутство передано на розгляд судді Яресько Б.В., в провадженні якого перебуває справа №913/567/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання".
Ухвалою від 04.01.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та повідомлено учасників справи про призначення справи до судового розгляду в підготовчому засіданні на 01.02.2021 р.
29.01.2021 р. на електронну пошту суду надійшло клопотання відповідача від б/д № б/н про зменшення розміру пені, за яким відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90% та провести судове засідання без участі представника відповідача.
29.01.2021 р. в судове засідання прибули представники позивача. Ухвалою суду від 29.01.2021 р. суд відклав розгляд справи в підготовчому засіданні на 16.02.2021 р.
16.02.2021 р. на адресу суду надійшла заява позивача від 10.02.2021 р. №б/н, за якою заявник просить суд у разі не прибуття представника в судове засідання на 16.02.2021 р., провести його без участі представника.
Також, позивач у заяві повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
16.02.2021 р. представники сторін у судове засідання не прибули, судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 01.03.2021 р.
01.03.2021 р. у судове засідання представники учасників не прибули.
В зв`язку з неявкою учасників справи суд відклав розгляд справи по суті на 15.03.2021 р.
10.03.2021 р. від позивача надійшла заява від 05.03.2021 р. № 06-05-24 про розгляд справи без участі його представника. Позивач у заяві повідомив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи участі свого представника не забезпечив.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.
01.03.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 5С про спільне використання технологічних електричних мереж.
Відповідно до п. 1.1. Договору позивач зобов`язується надавати послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання для забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії (далі послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання) в точки приєднання електроустановок відповідача або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання відповідно до умов договору.
Згідно п. 4.1. договору відповідач зобов`язаний здійснювати оплату за послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, належних позивачу, в строк встановлений договором. Згідно п. 7.1. договору розрахунковим вважається період з 1 числа поточного місяця до 1 числа наступного місяця.
Відповідно до п. 7.3. договору оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на підставі рахунку, виставленого позивачем відповідачу. Позивач виставляє рахунок після підписання сторонами акту про обсяг переданої електричної енергії та акту прийому-передачі наданих послуг. Відповідач сплачує рахунок протягом десяти днів, починаючи з дня його отримання від позивача.
Згідно п. 8.2.1. договору за внесення платежів, передбачених п. 4.1. договору з порушенням терміну, визначеного п. 7.3. договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
Відповідно до п.9.4 Договору, договір набирає чинності з 30.11.2010, укладається на строк до 31.12.2010 та вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо за місяць до закінчення цього строку не буде заявлено однією із Сторін про відмову від Договору або його перегляд.
За період жовтень 2019 р. жовтень 2020 р. позивачем були надані відповідачу послуги на суму 2662071 грн. 74 коп., що підтверджується актами про обсяг переданої електричної енергії та актами прийому-здачі наданих послуг.
У встановлений договором строк відповідач надані послуги не оплатив.
Відповідач відзиву на позовну заяву або доказів оплати боргу суду не надав.
Позивачем заперечень щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені не надано.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Вищевказаний Договір за своєю правовою природою є договором на надання послуг.
Статтею 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що відповідач порушив зобовязання щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг в наслідок чого і утворилося заборгованість в сумі в сумі 2662071 грн. 74 коп.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідальність за не виконання грошових зобов`язань передбачена сторонами у п.п. 8.2.1 Договору, де зазначено, що за невнесення платежів, передбачених п. 4.1 Договору, з порушенням терміну, визначеного п. 7.3 Договору, користувач сплачує власнику пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.
За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 160951 грн. 87 коп. є обґрунтованими.
Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.
Стосовно клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені суд зазначає наступне:
Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Суд враховує що відповідач здійснював постачання електричної енергії споживачам Луганської області, внаслідок неналежної оплати споживачами отриманої електричної енергії у відповідача виник великий борг перед ДП «Енергоринок», що призвело до тяжкого фінансового становища відповідача, та порушення відносно нього справи про банкрутство № 913/567/19.
З врахуванням значення діяльності відповідача для забезпечення життєдіяльності населення та промисловості Луганської області, з врахуванням тяжкого фінансового стана відповідача, приймаючи до уваги, що позивачем не надані заперечення на зазначене клопотання, а також докази понесення збитків в наслідок порушення відповідачем умов договору, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені до 50%.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.
Судовий збір покладається на відповідача згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Водночас стосовно зменшення розміру пені на 50 %, то судовий збір за стягнення пені, вимоги за якою не задоволені судом покладається на відповідача на підставі ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 44 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 120, 176, 177, 185, 195, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задовольнити частково.
3. В решті позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення. При цьому, згідно з п.п.17.5 п.17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 18.03.2021 р.

Суддя Б.В.Яресько