СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. Справа № 913/567/19(913/176/20)

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Чернота Л.Ф. , суддя Медуниця О.Є.

за участю секретаря судового засідання Акімової К.К.

за участю представників сторін:

позивача - Григор`єв О.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЛГ №000322 від 29.11.2019, довіреність №4 від 01.03.2021

1-го відповідача - Подкова І.Л. в порядку самопредставництва, витяг з ЄДР

2-го відповідача - Гордій Р.А., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №8111/10 від 18.07.2019, довіреність №68 від 16.12.2020

1-ї третьої особи - не з`явився

2-ї третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" (вх. № 108 Л/3) на рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 (повний текст складено 03.12.2020, суддя Яресько Б.В.) у справі №913/567/19(913/176/20)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" (93404, м. Сєвєродонецьк, вул. Гоголя, б. 24, 2 поверх, кімн. 5)

до відповідача- 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" (юридична адреса: кв. Гайового, 35 А, м. Луганськ, 91021; адреса для листування: вул. Горького, 123, м. Старобільськ, Луганська область, 92702)

до відповідача- 2 Державного підприємства "Енергоринок" (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 27)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов Андрій Валерійович (вул. Богдана Гаврилишина, 7, офіс 611, м. Київ, 04116)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство юстиції України (01001 м.Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).

про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" та Державного підприємства "Енергоринок" про зняття арешту з майна, в якому просило суд зняти арешт, накладений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби) й від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку), та скасувати розшук, оголошений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) та від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), винесених у межах виконавчого провадження №59826352, щодо наступних транспортних засобів, що належать ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО":

1. УАЗ-22069, НОМЕР_1 , інший трн. засіб, НОМЕР_2 ;

2. УАЗ-2206, НОМЕР_3 , автобус, НОМЕР_4 ;

3. УАЗ-2206 НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , автобус, НОМЕР_84;

4. SUPER В, НОМЕР_7 , легковий, НОМЕР_8 ;

5. PRADO, НОМЕР_9 , легковий, НОМЕР_10 ;

6. SUPER В, НОМЕР_11 , легковий, НОМЕР_12 ;

7. ГАЗ-66 ЭТЛ-3502, НОМЕР_13 , вантажний, НОМЕР_85;

8. ЗИЛ-131 ТВ 26Е, НОМЕР_14 , вантажний, НОМЕР_86;

9. УАЗ-3909, НОМЕР_15 , легковий, НОМЕР_87;

10. ГАЗ-3110, НОМЕР_16 , легковий, НОМЕР_17 ;

11. U-39094 НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , вантажний, НОМЕР_88;

12. ЗИЛ-ММЗ-4502, НОМЕР_20 , вантажний, № шасі: НОМЕР_21 ;

13. 21063, НОМЕР_22 , легковий, НОМЕР_23 ;

14. УАЗ-2206, НОМЕР_24 , автобус, НОМЕР_25 ;

15. ГАЗ-3307, НОМЕР_26 , вантажний, НОМЕР_89;

16. ИЖ-2717-90, НОМЕР_27 , легковий, НОМЕР_28 ;

17. УАЗ-3909, НОМЕР_29 , легковий, НОМЕР_30 ;

18. УАЗ-2206, НОМЕР_31 , автобус, НОМЕР_32 ;

19. ЗИЛ-433362, НОМЕР_33 , вантажний, НОМЕР_90;

20. 21213, НОМЕР_34 , легковий, НОМЕР_35 ;

21. УАЗ-3909, НОМЕР_36 , легковий, НОМЕР_37 ;

22. УАЗ-3909, НОМЕР_38 , вантажний, НОМЕР_39 ;

23. УАЗ-2206, НОМЕР_40 , автобус, НОМЕР_41 ;

24. ЗИЛ-131, НОМЕР_42 , вантажний, НОМЕР_91;

25. ИЖ-2717-90, НОМЕР_43 , легковий, НОМЕР_44 ;

26. ГАЗ-32213-224, НОМЕР_45 , автобус, НОМЕР_46 ;

27. ГАЗ-3307, НОМЕР_47 , вантажний, НОМЕР_92;

28. УАЗ-2206, НОМЕР_48 , автобус, НОМЕР_93;

29. УАЗ-3909 ОСТ, НОМЕР_49 , вантажний, НОМЕР_50 ;

30. УАЗ-31514, НОМЕР_51 , легковий, НОМЕР_52 ;

31. УАЗ-31514, НОМЕР_53 , легковий, НОМЕР_54 ;

32. ГАЗ-66, НОМЕР_55 , вантажний, НОМЕР_94;

33. ВАЗ-2107, НОМЕР_56 , легковий, НОМЕР_57 ;

34. УАЗ-3909, НОМЕР_58 , вантажний, НОМЕР_59 ;

35. УАЗ-3303, НОМЕР_60 , вантажний, НОМЕР_61 ;

36. УАЗ-2206 НОМЕР_5 , НОМЕР_62 , автобус, НОМЕР_63 ;

37. ВАЗ 2107, НОМЕР_56 , вантажний, НОМЕР_57 ;

38. УАЗ-31514, НОМЕР_64 , легковий, НОМЕР_65 ;

39. УАЗ-3909, НОМЕР_66 , легковий, НОМЕР_67 ;

40. БУК-150К, 1992 року випуску, № двигуна НОМЕР_68 , машина бурильно-кранова заводський № НОМЕР_69 ;

41. ММЗ-771Б, 1985 року випуску, причіп, заводський № НОМЕР_70 ;

42. Т-150К, 1988 року випуску, № двигуна НОМЕР_71 , трактор колісний, заводський № НОМЕР_72 ;

43.Автонавантажувач 41.015, 2000 року випуску, НОМЕР_73 № двигуна НОМЕР_74 , автонавантажувач 41.015, заводський № 6552;

44. Автонавантажувач ДВ 1792.33.20, 1989 року випуску, НОМЕР_75 № двигуна НОМЕР_76 , автонавантажувач ДВ 1792.33.20, заводський № НОМЕР_77 ;

45. ГКБ-8350, 1972 року випуску, НОМЕР_78 , причіп, заводський № НОМЕР_79 ;

46. ЧМЗАП837900, НОМЕР_80 , причіп, заводський № НОМЕР_81 ;

47. 1-Р-3, 1987 року випуску, НОМЕР_82 , причіп-розпуск, заводський № НОМЕР_83 .

Також, просив стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Івановим Андрієм Валерійовичем відкрито виконавче провадження №59826352 про примусове виконання наказу Господарського суду Луганської області від 28.09.2018 у справі №913/960/17, в рамках якого винесено постанови від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо арешту транспортних засобів), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на рухоме та нерухоме майно), від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо арешту великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів) та від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо арешту сільськогосподарської техніки).

Проте, майно, на яке накладено арешт і яке було оголошено у розшук, не є власністю боржника - ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" (відповідача 1 у даній справі), а належать на праві приватної власності позивачу. Передача зазначених транспортних засобів до статутного капіталу ТОВ "Луганськобленерго" підтверджується рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Луганськобленерго", яке було оформлено протоколом від 18.12.2014, актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014. Також, рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі № 913/1162/16 визнано з 26.12.2014 за ТОВ "Луганськобленерго" право власності на майно, внесене ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" в статутний фонд ТОВ "Луганськобленерго" відповідно до протоколу загальних зборів учасників цього товариства від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

Враховуючи, що позивач не є стороною виконавчого провадження № 59826352, і відповідно не є боржником у даному виконавчому провадженні, приватний виконавець не мав права виносити оскаржувані постанови, оскільки частина майна, на яке накладено арешт, належить ТОВ "Луганськобленерго" на праві власності.

В обґрунтування правових підстав для звернення з даним позовом позивач посилається на положення ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 позов задоволено повністю. Знято арешт, накладений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби) та від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку), та скасовано розшук, оголошений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) та від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), винесених у межах виконавчого провадження №59826352.

Судові витрати по справі ухвалено покласти на позивача.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції встановив, що право власності позивача на спірне майно підтверджено рішенням Господарського суду Луганської області від від 09.11.2016 у справі № 913/1162/16. З огляду на положення статті 391 ЦК України, статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а також зважаючи на те, що накладення арешту та оголошення спірного майна у розшук порушує право позивача на користування та розпорядження ним, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Державне підприємство "Енергоринок" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 скасувати повністю та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги Державне підприємство "Енергоринок" (2-й відповідач) посилається на порушення судом першої інстанції правил юрисдикції господарських судів, які визначені статтями 20-23 ГПК України, та вважає, що з огляду на суть заявлених позовних вимог, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, оскільки позовні вимоги ТОВ "Луганськобленерго" стосуються правомірності оскаржуваних постанов та дій приватного виконавця, а не підстав набуття права власності, тому даний спір має публічно-правовий характер та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, апелянт зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки на переконання скаржника, дана спеціальна норма права визначає конкретні способи захисту, якими особа вправі скористатися, якщо існує спір про право власності, тобто основний спосіб захисту - визнання права власності на майно, похідний спосіб захисту - зняття арешту з такого майна. Однак, у випадку даної справи спір про право власності відсутній, у зв`язку з чим апелянт вважає, що звернення "Луганськобленерго" до господарського суду лише з похідним способом захисту (зняття решту) не відповідає концепції спеціальної норми права - частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Апелянт також посилається на те, що зміст позовних вимог не стосується жодного з відповідачів, оскільки останні не є суб`єктами, що порушили права та інтереси позивача.

Також, скаржник вважає, що оскаржувані постанови винесені приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. у відповідності до вимог законодавства України та не обмежують право власника майна розпоряджатися та/або користуватися власним майном.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2021 року, сформовано колегію суддів у складі: Радіонова О.О. - головуючий суддя, суддя Чернота Л.Ф., суддя Зубченко І.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 (головуючий суддя-доповідач Радіонова О.О.) апеляційну скаргу було залишено без руху, з метою усунення недоліків, протягом 10 днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду доказів надсилання копії апеляційної скарги Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванову Андрію Валерійовичу на адресу: вул. Богдана Гаврилишина, 7, офіс 611, м. Київ, 04116.

У встановлений судом строк на адресу Східного апеляційного господарського суду 22.01.2021 від апелянта надійшла заява про усунення недоліків, у якому останній надав оригінал опису вкладення та поштової накладної про направлення копії апеляційної скарги Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванову Андрію Валерійовичу на адресу: вул. Богдана Гаврилишина, 7, офіс 611, м. Київ, 04116.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 по справі №913/567/19 (913/176/20), встановлено строк позивачу, відповідачу-1 та третім особам до 11.02.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи.

11.02.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволенні, рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 у справі №913/567/19 (913/176/20) без змін.

Позивач вважає безпідставними твердження апелянта про порушення правил предметної та суб`єктної юрисдикції, а також щодо неналежного захисту, обраного позивачем, посилаючись, зокрема, на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 11.12.2019 у справі № 826/12775/15, а також висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 02.10.2018 у справі № 916/3108/17, від 21.02.2018 у справі № 922/1334/17.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.02.2021 року розгляд апеляційної скарги ДП «Енергоринок» на рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 у справі №913/567/19(913/176/20) призначено на 17.03.2021 о 10:30 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" про участь в режимі відеоконференції представника Подкови Ірини Леонідівни у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №913/567/19 (913/176/20), яке призначено на 17.03.2021 об 10:30 год., за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Зубченко І.В., сформовано колегію суддів у складі: Радіонова О.О. - головуючий суддя, суддя Чернота Л.Ф., суддя Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" про участь в режимі відеоконференції адвоката Григор''єва Олександра Михайловича у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №913/567/19 (913/176/20), яке призначено на 17.03.2021 об 10:30 год., за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.03.2021 задоволено клопотання Державного підприємства "Енергоринок" про участь в режимі відеоконференції адвоката Гордія Ростислава Анатолійовича у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №913/567/19 (913/176/20), яке призначено на 17.03.2021 об 10:30 год., за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

У судовому засіданні 17.03.2021 апелянт (ДП «Енергоринок») підтримав вимоги апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники ТОВ «Луганськобленерго» та ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» проти вимог апеляційної скарги заперечують, просять рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 залишити без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як зазначає позивач та підтверджено матеріалами справи, відповідно до рішення учасників ТОВ "Луганськобленерго", яке було оформлено протоколом загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, в якості свого внеску в статутний фонд ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" передало майно (майно, зазначене у додатку до протоколу Загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, загальною вартістю 883 455 410,40 грн.), зокрема спірне, відповідно до акту приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 (а.с. 102 -108, т. 1).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі № 913/1162/16 визнано з 26.12.2014 за ТОВ "Луганськобленерго" право власності на майно, внесене ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" в статутний фонд ТОВ "Луганськобленерго" відповідно до протоколу загальних зборів учасників цього товариства від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

Позивач не здійснив державної реєстрації спірного майна за собою відповідно до Закону України "Про дорожній рух" та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації),зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, конструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.07.2018 у справі № 913/960/17 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" на користь Державного підприємства "Енергоринок" 809802212 грн. 91 коп. боргу, 59298386 грн. 35 коп. інфляційних нарахувань, 14849685 грн. 16 коп. 3 % річних та 240000 грн. 00 коп. судового збору.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2018 рішення господарського суду залишено без змін, відстрочено виконання рішення господарського суду Луганської області від 10.07.2018 у справі № 913/960/17 до 01.06.2019.

На виконання рішення від 10.07.2018 Господарський суд Луганської області 28.09.2018 видав наказ, який ухвалою від 15.08.2019 суд визнав таким, що не підлягає виконанню в частині відстрочення виконання рішення Господарського суду Луганської області від 10.07.2018 у справі № 913/960/17 до 01.06.2019.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. від 16.08.2019 відкрито виконавче провадження № 59826352 з виконання наказу Господарського суду Луганської області № 913/960/17 від 28.09.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження № 59826352 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Луганської області від 28.09.2018 р. № 913/960/17 щодо стягнення боргу з ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" на користь ДП "Енергоринок" приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим Андрієм Валерійовичем були винесені постанови від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку), та оголошений розшук майна на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) та від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) в яких зокрема зазначене спірне майно, що належить боржнику (а.с. 20 - 44, т. 1).

Позивач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. з листом № 182-01/10/10 від 10.10.2019 з проханням скасувати вказані постанови в частині транспортних засобів, що належать на праві власності ТОВ "Луганськобленерго" (а.с. 51-52, т. 1).

Листом від 29.10.2019 № 1632-59826352/19 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов А.В. зазначив про неможливість встановити належність транспортних засобів, вони зареєстровані за боржником - ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання", в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування арешту та розшуку (а.с. 53, т. 1).

17.09.2019 боржник - ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" звернувся до Господарського суду Луганської області зі скаргою за листом від 16.09.2019 № 01-19/2/240 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. під час виконання судового рішення з вимогами:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. з винесення у межах виконавчого провадження № 59826352 постанови від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів);

- скасувати (визнати недійсною) постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), винесену у межах виконавчого провадження № 59826352;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. винести постанову про припинення розшуку відповідних транспортних засобів.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що відповідні транспортні засоби, які були оголошені у розшук, не є його власністю, а належать на праві приватної власності ТОВ "Луганськобленерго" та ТОВ "Лугань", тому приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов А.В. не мав права у межах виконавчого провадження № 59826352 оголошувати їх в розшук.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.09.2019 у справі № 913/960/17 скаргу боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" за листом від 16.09.2019 № 01-19/2/240 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова А.В. з винесення у межах виконавчого провадження № 59826352 постанови від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) залишено без задоволення. Суд дійшов висновку, що оскаржуваною дією приватного виконавця по арешту майна за постановою від 27.08.2019 не порушено права боржника, оскільки майно (транспортні засоби), оголошені в розшук, не належать ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання". Разом з цим, суд роз`яснив учасникам процесу, що власники транспортних засобів, оголошених в розшук, ТОВ "Луганськобленерго" та ТОВ "Лугань" є суб`єктами звернення з позовом про зняття арешту з майна у відповідності до ч. 1 ст. 59 Закону № 1404-VІІІ, а боржник - зі скаргою у порядку ст. 339 ГПК України у разі винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з нього витрат, пов`язаних з розшуком майна (а.с. 45-50, т. 1).

Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом, в якому просив суд зняти арешт, накладений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби) та від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку), та скасувати розшук, оголошений на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) та від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), винесених у межах виконавчого провадження №59826352, щодо транспортних засобів, що йому належать.

В обґрунтування правових підстав для звернення з даним позовом позивач посилається на положення ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та порушення його права розпоряджатися та користуватися майном, належним ТОВ "Луганськобленерго» на праві власності.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування майном.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Із змісту ст. 41 Конституції України слідує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами свої інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до рішення учасників ТОВ "Луганськобленерго", яке було оформлено протоколом загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, в якості свого внеску в статутний фонд ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" передало майно (майно, зазначене у додатку до протоколу Загальних зборів учасників товариства від 18.12.2014, загальною вартістю 883 455 410,40 грн.), відповідно до акту приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 (а.с. 58 -68, т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі № 913/1162/16 (з урахуванням ухвали від 16.11.2016 про виправлення описки у п. 4 резолютивної частини рішення) визнано з 26.12.2014 за ТОВ "Луганськобленерго" право власності на майно, внесене ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" в статутний фонд ТОВ "Луганськобленерго" відповідно до протоколу загальних зборів учасників цього товариства від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

Рішення у справі № 913/1162/16 набрало законної сили, а тому факти щодо власника відповідного майна є преюдиційними та не потребують доказування у відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Отже, право власності позивача на спірне майно підтверджено рішенням Господарського суду Луганської області від 09.11.2016 у справі № 913/1162/16, а наявні в матеріалах справи документи дозволяють ідентифікувати спірне майно та встановити накладення арешту на це майно, власником якого ТОВ "Луганськобленерго", та яке було передано йому у статутний капітал відповідно до протоколу загальних зборів учасників цього товариства від 18.12.2014 згідно з актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Дана норма є спеціальною нормою, яка регулює саме порядок зняття арешту з майна особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта стосовно того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки позов подано лише про зняття арешту з майна без вимоги про визнання права власності, а також про те, що звернення ТОВ "Луганськобленерго" до господарського суду лише з позовом про зняття арешту не відповідає концепції спеціальної норми права - частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

В даному випадку, враховуючи підтверджений матеріалами справи факт належності арештованого майна на підставі права власності позивачу та відсутність оспорювання або невизнання такого права, ТОВ "Луганськобленерго" правомірно звернулося до господарського суду з позовом про зняття з такого майна арешту, оскільки особа не має пред`являти вимогу про визнання права власності на майно одночасно з вимогою про зняття з нього арешту, якщо її право власності на це майно вже підтверджено.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц, Верховного Суду в постановах від 02.10.2018 у справі № 916/3108/17, від 05.03.2019 у справі № 903/206/18, від 30.09.2019 у справі № 908/1532/18.

Так, у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 903/206/18 суд дійшов висновку, що можливість заявлення вимоги лише про зняття арешту з майна є допустимою виключно у разі відсутності спору або відсутності невизнання такого права власності.

Отже, під час розгляду даної справи позивачем доведено обставини наявності у нього права власності на спірне рухоме майно, як передумови для звернення з відповідним позовом, згідно ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", а також наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про зняття арешту, накладеного на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 19.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на транспортні засоби), від 20.08.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно), від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на великотоннажні та інші технологічні транспортні засоби) та від 08.10.2019 про арешт майна боржника (щодо накладення арешту на сільськогосподарську техніку), а також про скасування розшуку, оголошеного на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванова Андрія Валерійовича від 20.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів) та від 27.08.2019 про розшук майна боржника (щодо оголошення в розшук транспортних засобів), винесених у межах виконавчого провадження №59826352.

Доводи апелянта про відсутність в даному випадку спору про право на майно, що унеможливлює його захист в окремому позовному провадженні, - не засновані на правильному застосуванні положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ та порушують права позивача володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а відтак, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України.

Посилання скаржника на те, що цей спір має розглядатися за правилами адміністративної юрисдикції, є помилковим з наступних підстав.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктами 1 і 7 частини першої статті 3 КАС визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; а суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 17 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4, 19 КАС у чинній редакції, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Судова колегія наголошує, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як установлено судами та вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду із цим позовом стало те, що рухоме майно, на яке накладено арешт і які були оголошені у розшук у виконавчому провадженні № 59826352, не є власністю боржника - ТОВ "Луганське енергетичне об`єднання" (відповідача 1 у даній справі), а належать на праві власності позивачу.

Таким чином, з предмета і підстав позову вбачається наявність спору, який повинен розглядатися в порядку господарського судочинства та є за своєю природою приватноправовим спором.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13.03.2019 у справі № 815/615/16, від 22.04.2019 у справі № 661/624/16-ц, від 19.02.2020 у справі № 806/932/16 Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду від 20.01.2021 у справі № 818/337/17.

З огляду на предмет і підстави позову, визначене позивачем коло учасників справи та зміст позовних вимог, даний спір не є публічно-правовим, а отже висновок суду першої інстанції про непоширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду та необхідність вирішення спору в порядку господарського судочинства ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, такого висновку не спростовують.

Щодо доводів апелянта про те, що зміст позовних вимог не стосується жодного з відповідачів, оскільки останні не є суб`єктами, що порушили права та інтереси позивача, колегія суддів зазначає, що в контексті частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Орган державної служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 922/1334/17, від 28.10.2020 у справі № 204/2494/20.

Отже, позивач у справі при зверненні з даним позовом правомірно визначив суб`єктний склад учасників справи, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 75 ГПК України).

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 у справі № 913/567/19(913/176/20) ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" на рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 у справі №913/567/19(913/176/20) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 30.11.2020 року у справі №913/567/19(913/176/20) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 22.03.2021р.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота

Суддя О.Є. Медуниця