ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3541/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Одеської міської ради, м. Одеса - Садардінова І.В. на підставі розпорядження від 17.11.2020 року № 1491К;

від Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради, м.Одеса

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі, м. Одеса, суддя Цісельський О.В., повний текст ухвали складено та підписано 16.01.2021 року

у справі № 916/3541/20

за позовом Одеської міської ради, м. Одеса

до відповідача Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса

про стягнення 275 841,49 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції.

У грудні 2020 року Одеська міська рада, м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса, в якій просила суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса на користь Одеської міської ради, м. Одеса 275 841,49 грн., з яких 256 570,76 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 1 776,56 грн. інфляційних втрат, 4 258,28 грн. 3% річних, 13 235,89 грн. пені та витрати з оплати судового збору в розмірі 4 137,62 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Зінченко Олександром Євгеновичем умов укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки загальною площею 28 080 кв.м., що розташована в м. Одесі по вул. Остапа Вишні, № 1 від 22.02.2005 року, до якого з моменту виникнення у нього права власності на об`єкт нерухомого майна перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2020 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі № 916/3541/20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року (суддя Цісельський О.В.) задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича (вх. № 543/21 від 11.01.2021 року) про закриття провадження у справі № 916/3541/20; провадження у справі № 916/3541/20 закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем було сплачено заборгованість за договором оренди землі від 21.04.2005 року в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції № СВ04298586/1 від 11.12.2020 року на суму 120 000,00 грн. та копією квитанції № 30273631 від 05.01.2021 року на суму 156 000,00 грн., з огляду на що суд закрив провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Одеська міська рада, м. Одеса з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року у справі № 916/3541/20, справу № 916/3541/20 передати на розгляд Господарському суду Одеської області.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що у наданих відповідачем разом з клопотанням про закриття провадження у справі № 916/3541/20, копіях квитанцій № СВО4298586/1 від 11.12.2020 року на суму 120 000,00 грн. та № 30273631 від 05.01.2021 року на суму 156 000,00 грн. відсутня будь-яка інформація щодо орендаря (ПІБ, РНОКПП тощо), натомість зазначені платежі здійснено ОСОБА_1 , а у полі «Код платника» міститься РНОКПП, який не належить Фізичній особі-підприємцю Зінченко О.Є. Крім того, Фізична особа-підприємець Зінченко О.Є. (орендар) не повідомив ані Одеську міську раду, ані контролюючі органи, на яких підставах зазначена особа здійснює платежі від його імені, адже ОСОБА_1 не є орендарем земельної ділянки за договором оренди від 22.02.2005 року. Таким чином, ненадання Фізичною особою-підприємцем Зінченком О.Є. податкових декларацій та здійснення платежу особою, повноваження якої не підтверджено, є підставою для повернення таких платежів за зверненням платника до балансоутримувача та органу казначейської служби із заявою про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Одеська міська рада звертає увагу на те, що на теперішній час кошти, начебто сплачені ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ФОП Зінченка О.Є. зі сплати орендної плати за договором оренди від 22.02.2005 року, не надійшли на рахунки місцевого бюджету, зазначені Одеською міською радою у позовній заяві.

Крім того, скаржник зауважує, що 12.01.2021 року у судовому засіданні уповноважена особа Одеської міської ради неодноразово зазначала про необхідність надання часу для перевірки та підтвердження здійснення платежів за договором оренди відповідно до розрахункових документів, які разом з клопотанням про закриття провадження надав відповідач, проте судом першої інстанції було відмовлено уповноваженій особі ради у такому проханні. Таким чином, Одеська міська рада фактично була позбавлена можливості перевірити достовірність платіжних документів та отримання коштів на рахунки місцевого бюджету за договором оренди від 22.02.2005 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2021 року за апеляційною скаргою Одеської міської ради, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20, справу призначено до судового розгляду.

09.03.2021 року поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив суд у задоволенні апеляційної скарги Одеської міської ради, м. Одеса відмовити, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20 залишити без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи.

У відзиві відповідач зазначає, що порядок звітування (подання декларацій) до податкового органу взагалі не є предметом даної судової справи та жодним чином її не стосується. До того ж, відповідач із посиланням на приписи Податкового кодексу України зауважив, що взагалі не має обов`язку щодо подання декларацій до податкового органу.

Щодо наявних у матеріалах справи квитанцій на підтвердження оплати відповідачем заявлених до стягнення коштів, відповідач зазначив, що Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» а також Інструкціями НБУ встановлено обмеження щодо проведення операцій із готівкою без ідентифікації клієнта. Саме тому в квитанціях № СВО4298586/1 від 11.12.2020 року на суму 120000,00 грн., №30273631 від 05.01.2021 року на суму 156 000,00 грн. було вказано РНОКПП (ЄДРПОУ) представника відповідача.

Також відповідач зауважує, що у квитанції № СВО4298586/1 від 11.12.2020 року було вказано роз`яснювальну інформацію щодо призначення платежу: «сплата оренди землі зг договору № 15 від 21.04.2005 м. Одеса, вул. О.Вишні 1», як і у квитанції №30273631 було вказано: «сплата оренди землі зг. Дог. № 15 від 21.04.2005р., м.Одеса, вул. О.Вишні, 1». Відповідно до ст. 528 Цивільного кодексу України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Жодних заборон в договорі оренди земельної ділянки немає.

Відповідач зауважує, що його представником, ОСОБА_1, було здійснено правочини від його імені на підставі довіреності від 15.05.2019 року, яка прямо передбачає можливість здійснення сплати належних з відповідача платежів.

Також, відповідач зауважує, що після здійснення вищевказаних сплат, ним було здійснено та відправлено запити до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Так, 08.01.2021 року було направлено запит до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, який було зареєстровано за № 01-17/6-3 від 11.01.2021 року, у відповідь на який було отримано відповідь за № 01-17/6-ЗПІ, зі змісту якої вбачаються, перш за все, оновлені реквізити для сплати орендної плати з фізичних осіб: «Рахунок UA0015744; Банк Казначейство України; отримувач коштів-ГУК в Од. Обл.Ім. Одеса (Одеська міська ТГ); код ЄДРПОУ- 37607526; КБК 18010900». Саме на ці реквізити й було сплачено кошти у розмірі 156 000,00 грн. По-друге, з відповіді вбачається, що суму, сплачену 11.12.2020 року у розмірі 120 000,00 грн., було враховано під час надання відповіді, та про жодні «відсутності декларацій» або «незарахування» повідомлено не було.

Крім того, як вказує скаржник, ним було зроблено запит до ГУ ДПС в Одеській області про переведення сплачених грошових коштів у розмірі 276 000,00 грн. на особову картку платника, орендної плати за землю Зінченко О.Є. ( НОМЕР_1 ), 03.03.2021 року було отримано відповідь, зі змісту якої вбачається, що грошові кошти у розмірі 276 000,00 грн. рахуються в особовій картці платника орендної плати за землю Зінченко О.Є. ( НОМЕР_1 ).

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, просив її задовольнити, а оскаржувану ухвалу про закриття апеляційного провадження скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень», у відповідності до ст. 2, 4 якого скаржник (інші учасники справи), проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської міської ради, м. Одеса не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

У грудні 2020 року Одеська міська рада, м. Одеса звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса, в якій просила суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса на користь Одеської міської ради, м. Одеса 275 841,49 грн., з яких 256 570,76 грн. заборгованості по сплаті орендної плати, 1 776,56 грн. інфляційних втрат, 4 258,28 грн. 3% річних, 13 235,89 грн. пені та витрати з оплати судового збору в розмірі 4 137,62 грн.

Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням Фізичною особою-підприємцем Зінченко Олександром Євгеновичем умов укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки загальною площею 28 080 кв.м., що розташована в м. Одесі по вул. Остапа Вишні, № 1 від 22.02.2005 року, до якого з моменту виникнення у нього права власності на об`єкт нерухомого майна перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.12.2020 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі № 916/3541/20.

11.01.2021 року до Господарського суду Одеської області від Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса надійшло клопотання про закриття провадження у справі № 916/3541/20 в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Клопотання мотивовано тим, що представником відповідача було сплачено заборгованість за договором оренди землі від 21.04.2005 року в повному обсязі, на підтвердження чого відповідачем було надано суду копію квитанції № СВ04298586/1 від 11.12.2020 року на суму 120 000,00 грн. та копію квитанції № 30273631 від 05.01.2021 року на суму 156 000,00 грн.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича (вх. №543/21 від 11.01.2021 року) про закриття провадження у справі № 916/3541/20; провадження у справі № 916/3541/20 закрито.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах та вимог доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 року у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

За змістом процесуального законодавства, захисту в господарському суді підлягає порушене суб`єктивне право та охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес" слід розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного рішення Конституційного Суду України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04 та постановах Касаційного господарського суду від 25.07.2019 року у справі № 916/144/18, від 15.01.2020 року у справі № 911/3197/17, від 14.05.2020 року у справі № 907/737/18.

Одночасно необхідно зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, щодо якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 13/51-04).

Так, з прохальної частини позовної заяви у даній справі вбачається, що Одеська міська рада, м. Одеса просила суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Зінченка Олександра Євгеновича, м. Одеса на користь Одеської міської ради, м. Одеса загалом 275 841,49 грн. заборгованості по сплаті орендної плати та відповідних нарахувань.

Під час розгляду справи, Фізична особа-підприємець Зінченко Олександр Євгенович, м.Одеса надав суду докази сплати вищевказаної суми, а саме: копію квитанції №СВ04298586/1 від 11.12.2020 року на суму 120 000,00 грн. та копію квитанції № 30273631 від 05.01.2021 року на суму 156 000,00 грн.

Отже фактично Фізична особа-підприємець Зінченко Олександр Євгенович, м. Одеса виконав не тільки свої договірні зобов`язання з оплати орендної плати, а й оплатив інші грошові вимоги, які були заявлені Одеською міською радою, м. Одеса у відповідному позові до суду, а тому судова колегія погоджується з висновком першої інстанції про те, що піж час розгляду справи в суді предмет спору зник, що є підставою для закриття провадження у даній справі.

При цьому, фактично, скаржник з таким висновком суду першої інстанції не згоден тільки тому, що у вищевказаних квитанціях про сплату коштів платником вказана особа, яка не є відповідачем у даній справі та відповідно не є орендарем за спірним договором, з огляду на що скаржник вважає, що це є підставою для повернення вказаних коштів, як помилково або надміру зарахованих до бюджету

Дослідивши вказані твердження скаржника, судова колегія зазначає, що дійсно платником у квитанції № СВ04298586/1 від 11.12.2020 року та квитанції № 30273631 від 05.01.2021 року вказано ОСОБА_1, тоді як відповідачем у справі та орендарем за договором оренди землі від 21.04.2005 року за № 15 є Зінченко Олександр Євгенович.

Разом з тим, з вказаних квитанцій вбачається, що кошти перераховані як «сплата оренди землі зг договору № 15 від 21.04.2005, м. Одеса, вул. Вишні 1» (призначення платежу), тобто вказані кошти перераховані саме за договором, який було укладено між сторонами у справі, до того ж із зазначенням конкретної адреси орендованої земельної ділянки, з огляду на що судова колегія зауважує, що такі докази надають можливість міській раді ідентифікувати природу їх походження. До того ж, чинним законодавством України не передбачено заборони здійснювати платежі особою від імені іншої особи (в даному випадку вказана вище особа є представником відповідача за довіреністю, в якій таке право передбачене).

Крім того, судовою колегією також було перевірено реквізити отримувача та встановлено, що за квитанцією № СВ04298586/1 від 11.12.2020 року кошти були перераховані за реквізитами, які позивач самостійно вказав у своїй позовній заяві, а саме: отримувач - УДКСУ у м. Одесі Одеської області, код отримувача: 38016923, банк отримувача - Казначейство України, МФО 899998, місцевий бюджет Малиновського району м. Одеси, р/н UA0015007, КБК 18010900; а за квитанцією № 30273631 від 05.01.2021 року за новими реквізитами, що почали діяти з 01.01.2021 року (розміщені також на офіційному сайті Державної казначейської служби України), а саме: отримувач - ГУК в Од.обл./м.Одеса (Одеська міська ТГ), код отримувача: 37607526, банк отримувача - Казначейство України, р/н UA0015744, КБК 18010900.

Таким чином, судова колегія зазначає, що кошти, стягнення яких є предметом спору у даній справі, перераховані від імені відповідача за договором, з якого виникла заборгованість, та за вірними реквізитами Одеської міської ради, а тому такі докази є належними, допустимими та достовірними доказами належного виконання відповідачем вимоги позивача, що свідчить про відсутність предмету у даній справі та відповідно є підставою для закриття провадження у справі.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Одеської міської ради, м. Одеса необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатні правові підстав для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 136-140, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради, м. Одеса на ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 12.01.2021 року про закриття провадження у справі № 916/3541/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 23.03.2021 року.

Повний текст постанови складено 24 березня 2021 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош