УХВАЛА

м. Київ

23.03.2021Справа № 910/10369/15 (910/4257/21)
Суддя Мандичев Д.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вегес"

до Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1

про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги

в межах справи №910/10369/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Форс" (ідентифікаційний код 33765188)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/10369/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кепітал Форс" про банкрутство.

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Вегес" до Громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір укладено з порушенням норм чинного законодавства та суперечить положенням ч.3 ст. 512 Цивільного кодексу України та ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Стаття 45 Господарського процесуального кодексу України визначає, що сторонами сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Таким чином, за змістом вказаних норм вбачається, що сторонами в даному позові є позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Вегес", а відповідачем - Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Кепітал Форс" не є стороною в даному позові.

Обґрунтовуючи підсудність вказаної позовної заяви, позивач посилається на те, що положеннями ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

З предмету позову вбачається, що спірні договори відступлення права вимоги укладені між громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 та громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 , таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю "Кепітал Форс" не є стороною спірного правочину.

За змістом ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене, суд відмовляє у прийнятті даного позову так як боржник Товариство з обмеженою відповідальністю "Кепітал Форс" у справі №910/4257/21 не є а ні стороною в даному позові, а ні стороною правочину, а відтак вказаний позов має розглядатись господарським судом за місцезнаходженням відповідачів в окремому позовному провадженні.

Вказана позиція викладена також в постанові Верховного суду №910/3704/13 від 09.06.2013 року.

Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини (рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006), фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але і дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Отже, процедура розгляду справи судами повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції та положенням законодавства України та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі "Волчлі проти Франції", заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007), у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України", заява N 24003/07, п.33, 08.12.2016).

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст.ст. 175, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Вегес" про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені положеннями ст.ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.В. Мандичев