РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2021Справа № 910/14806/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Кошляк М.І.

Представники учасників справи:

від позивача Більчук О.О. (адвокат);

від відповідача Герасименко І.В. (адвокат).

В судовому засіданні 02.03.2021 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача, що повне рішення буде складено 23.03.2021 року.

СУТЬ СПОРУ:

29 вересня 2020 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (позивач) надійшла позовна заява № 06081 від 22.09.2020 року до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 9824,89 грн. (дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 89 копійок).

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ТОВ "Маркс.Капітал" у відповідності до приписів ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникло право подати регресний позов до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою на думку позивача є Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал". При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" зазначає, що відповідне право регресної вимоги до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" ним було набуто від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Саламандра" на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 01-24.01.2019 від 24.01.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14806/20, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

26.10.2020 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (направлений засобами поштового зв`язку 20.10.2020 року, що підтверджується накладною № 871), в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що зі змісту позовної заяви слідує, що ПАТ "СК "Саламандра" здійснено виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 09.09.2019 року о 12:45 год., проте до позовної заяви позивачем не додано доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у ДТП, що мало місце 09.09.2019 року о 12:45 год., оскільки з наданої позивачем постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, що мало місце 08.09.2019 року о 23:35 год. Таким чином, позивачем не надано належних доказів вини водія відповідача ОСОБА_1 у ДТП, яке мало місце 09.09.2019 року та яке визнано страховим випадком, в результаті чого було здійснено виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2020 року постановлено здійснювати розгляд справи № 910/14806/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.12.2020 року та витребувано у Солом`янського районного суду м. Києва належним чином засвідчені копії матеріалів адміністративної справи № 760/28029/19 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, підготовче засідання відкладено на 02.02.2021 року.

04.01.2021 року через відділ діловодства суду від Солом`янського районного суду м. Києва надійшли копії матеріалів адміністративної справи № 760/28029/19 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 02.02.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/14806/20 до судового розгляду по суті на 02.03.2021 року.

В судовому засіданні 02.03.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року у справі № 760/28029/19 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265844 від 03.10.2019 року, ОСОБА_1 , 08.09.2019 року о 23 год. 35 хв. у м. Києві, по вул. О. Пироговського, 3, керуючи транспортним засобом "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був неуважний до дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 , який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, чим порушив вимоги п. 2.3б, 10.9 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, у зазначеній постанові встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265843 від 03.10.2019 року, ОСОБА_1 , 08.09.2019 року о 23 год. 35 хв. в м. Києві, вул. О. Пироговського, 3, керуючи транспортним засобом "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був причетний до ДТП з транспортним засобом "Kia", державний номерний знак НОМЕР_2 , місце ДТП залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265844 та даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265843.

ДТП трапилось внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3(б), 10.9, 2.10(а) Правил дорожнього руху України, що мало наслідком вчинення правопорушень, що передбачені ст. 124, ст. 122-4 КУпАП. Вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/28029/19 від 15.11.2019 року та відповіддю від Національної поліції України.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Isuzu NPR 75L", державний номерний знак НОМЕР_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Саламандра" за полісом № АО/3096234.

Позивач вказує, що станом на момент ДТП ОСОБА_1 був працівником ПАТ "АК "Київводоканал" та виконував службові обов`язки, тому відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України відповідає зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Станом на момент ДТП транспортний засіб "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований в ПАТ «СК «Уніка» за договором добровільного страхування наземного транспорту «Каско» № 001359/4600/0001893 від 22.05.2019 року.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 00316864 від 04.10.2019 року вартість ремонту транспортного засобу "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження у ДТП складає 15 447,89 грн.

Відповідно до рахунку № 64221 від 02.10.2019 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 становить 14 996,46 грн.

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди ПАТ «СК «Уніка» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 596,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 114757 від 21.10.2019 року (копія міститься у матеріалах справи). Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № 00316864 від 18.10.2019 року.

На підставі страхового акту № 0024796.12.19/1 від 16.12.2019 року ПАТ "СК "Саламандра" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 9824,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3529 від 19.12.2019 року (копія міститься у матеріалах справи).

24 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра-Україна" укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-24.01.2019 (надалі - договір), за умовами якого клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що перейшли до клієнта як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування. На підставі кожної регресної вимоги укладається окремий додаток до договору.

За цим договором фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім регресним вимогам клієнта відповідно до додатку до Договору згідно яких передаються права грошової вимоги у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі. Права за регрес ними вимогами переходять від клієнта до фактора з моменту набрання чинності даним Договором та підписанням додатку до Договору в якому зазначається перелік регресних вимог (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору для реалізації фактором придбаних ним прав, клієнт протягом десяти робочих днів з моменту підписання цього договору зобов`язується передати оригінали документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права регресної вимоги. Одночасно з передачею оригіналів документів, що посвідчують виникнення у клієнта відповідних прав регрес них вимог, сторони підписують акт приймання-передачі.

За умовами п. 2.3. договору факторингу не пізніше двадцяти робочих днів після підписання додатку до Договору клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладення цього Договору і повідомити, що платежі на користь фактора є належними.

Договір набуває чинності з моменту його підписання в діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 6.1. договору).

Відповідно до п. 95 Переліку переданих регресних вимог № 04 до договору право вимоги до ПАТ «АК «Київводоканал» перейшло до ТОВ "Маркс.Капітал"

Згідно з актом приймання-передачі № 38-04 від 20.12.2019 року до договору, ПАТ "СК "Саламандра" передано, а позивачем прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги фактора, як кредитора за регресними вимогами, зокрема до АК «Київводоканал» за страховим випадком № 0024796.12.19/1 на суму 9824,89 грн.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до відповідача.

Так, ТОВ «Маркс.Капітал» звернувся до відповідача з претензією № 06081 від 23.12.2019 року, в якій повідомило про заміну кредитора за вимогами до ПАТ «АК «Київводоканал» на суму боргу 9824,89 грн. та просило у семиденний строк сплатити завдану шкоду в цій сумі.

Відповідач листом від 17.01.2020 року № 0317/12 відмовив ТОВ «Маркс.Капітал» у задоволенні вимоги та повідомив, що ПАТ «АК «Київводоканал» у своїй діяльності керується, зокрема, законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими вимоги вказаної претензії не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ТОВ «Маркс.Капітал» зазначає, що у зв`язку з тим, що останнім було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № № 01-24.01.2019 від 24.01.2019 року, позивач набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, ураховуючи, що транспортний засіб "Isuzu NPR 75L", державний номерний знак НОМЕР_3 , належить ПАТ «АК «Київводоканал», а його водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду, завдану з вини водія транспортного засобу, який належить ПАТ «АК «Київводоканал», у розмірі 9824,89 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до ПАТ "СК "Саламандра-Україна" у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 .

Водночас, 24.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Саламандра" укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01-24.01.2019 та згідно з актом приймання-передачі документів № 38-04 від 20.12.2019 року до договору факторингу, клієнтом передано, а фактором прийнято оригінали документів, що підтверджують право вимоги фактора, як кредитора за регресними вимогами до ПАТ "АК "Київводоканал" за страховим випадком № 0024796.12.19/1 на суму 9824,89 грн.

За приписами статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Таким чином, позивач отримав право вимоги до відповідача на стягнення страхового відшкодування, сплаченого за наслідками пошкодження транспортного засобу "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 08.09.2019 року.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Положення ст. 22 Цивільного кодексу України передбачає що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/28029/19 від 15.11.2019 року (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи) дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 2.3(б), 10.9, 2.10(а) Правил дорожнього руху України. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В свою чергу, відповідач проти позовних вимог заперечив, мотивуючи це тим, що ПАТ "СК "Саламандра" здійснено виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що мав місце 09.09.2019 року о 12:45 год., проте до позовної заяви позивачем не додано доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у ДТП, що мало місце 09.09.2019 року о 12:45 год., оскільки з наданої позивачем постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, що мало місце 08.09.2019 року о 23:35 год. Таким чином, позивачем не надано належних доказів вини водія відповідача ОСОБА_1 у ДТП, яке мало місце 09.09.2019 року та яке визнано страховим випадком, в результаті чого було здійснено виплату страхового відшкодування.

Так, суд відмічає, що з метою всебічного й повного встановлення обставин спору ухвалою суду від 30.11.2020 року витребував у Солом`янського районного суду м. Києва належним чином засвідчені копії матеріалів адміністративної справи № 760/28029/19 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

З наявного в матеріалах адміністративної справи № 760/28029/19 протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265844 від 03.10.2019 року слідує, що ОСОБА_1 , 08.09.2019 року о 23 год. 35 хв. у м. Києві, по вул. О. Пироговського, 3, керуючи транспортним засобом "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був неуважний до дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 , який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, чим порушив вимоги п. 2.3б, 10.9 ПДР України.

Разом з цим, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265843 від 03.10.2019 року, ОСОБА_1 , 08.09.2019 року о 23 год. 35 хв. в м. Києві по вул. О. Пироговського, 3, керуючи транспортним засобом "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був причетний до ДТП з транспортним засобом "Kia", державний номерний знак НОМЕР_2 , місце ДТП залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Крім того, з наявних в матеріалах адміністративної справи № 760/28029/19 пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 09.09.2019 року о 12:45 він підійшов до власного транспортного засобу "Kia Sportage", державний номерний знак НОМЕР_2 та встановив факт пошкодження належного йому транспортного засобу, про що повідомив страховика - ПАТ «СК «Уніка».

Тому, як вказує позивач, 09.09.2019 року і зазначається, як дата виявлення страхового випадку в документах ПАТ «СК «Уніка» та ПАТ «СК «Саламандра».

За викладених вище обставин та наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що спірна ДТП мала місце 08.09.2019 року о 23:35, як вказано у протоколах про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 265844 від 03.10.2019 року та ДПР18 № 265843 від 03.10.2019 року та встановлено Солом`янським районним судом м. Києва у постанові від 15.11.2019 року у справі № 760/28029/19, з огляду на що суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача, викладені у відзиві.

При цьому, суд відзначає, що з наявних в матеріалах справи документів не вбачається будь-яких правових підстав вважати, що ОСОБА_1 заволодів транспортним засобом "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 неправомірно.

Також, матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що транспортний засіб "Isuzu", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким нанесено шкоду належить Приватному акціонерному товариству "Акціонерна компанія "Київводоканал".

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що до позивача перейшло право вимоги про відшкодування шкоди, завданої 08.09.2019 року водієм ОСОБА_1 внаслідок експлуатації транспортного засобу "Isuzu NPR 75L", державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ПАТ «АК «Київводоканал».

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, суд наголошує, що 17.10.2019 року набув чинності Закон України від 20.09.2019 року № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Верховний Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази у підтвердження заявлених позовних вимог є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем у їх спростовання, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (ідентифікаційний код 03327664, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (ідентифікаційний код 37686922, адреса: 36023, м. Полтава, вул. Колективна, 10) грошові кошти: шкоди - 9824,89 грн. (дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 89 копійок) та судовий збір - 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2021р.

Суддя О.В. Котков