ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1092/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року

у справі № 915/1092/20

За позовом: Приватного підприємства "Славутич-тара"

до відповідача: Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове"

про стягнення боргу в сумі 529135,87 грн.,

представники сторін в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання,

Приватне підприємство "Славутич-тара" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" 324413,15 грн. основного боргу, 10114,45 грн. інфляційних втрат, 9053,69 грн. - 3% річних, 90537,35 грн. - 30% річних, 70017,23 грн. сума подвійної облікової ставки НБУ та 25000,0 грн. збитків, яка мотивована неналежним виконанням відповідачем умов договору №01/03/19ЗП від 01.03.2019р. купівлі-продажу дробини пивної та/або пивних дріжджів в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 915/1092/20 ( Ткаченко О.В. ) позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на користь Приватного підприємства "Славутич-тара" 324 413,15 грн. основного боргу, 10 114,45 грн. втрат від інфляції, 9 053,69 грн. - 3% річних, 90 537,35 грн. - 30% річних за користування чужими грошовими коштами, 70 017,23 грн. пені, 25 000,0 грн. узгоджених сторонами збитків та 7 562,04 грн. судового збору.

При винесенні рішення суд першої інстанції дійшов висновків про законність та законність та обґрунтованість позовних вимог, які відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Розрахунки здійснені позивачем вірно, відповідачем не спростовано наявність заборгованості.

Державне підприємство "Племрепродуктор "Степове" не погодилось з вказаним рішенням та звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 13.10.2020 р. по справі № 915/1092/20 в частині задоволення вимог про стягнення: 10 114, 15 грн. - втрат від інфляції; 9 053, 69 грн. - 3 % річних: 90 537, 35 грн. - 30 % річних за користування чужими грошовими коштами; 70 017, 23 грн. - пені; 25000 грн. - узгоджених збитків та винести в цій частині нове рішення із відмовою в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд, стягуючи суму втрат від інфляції не звернув увагу на помилковість розрахунку позивача в частині неврахування індексу від інфляції за липень 2020 р. (99, 4%) чим припустив порушення ст. 3 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». З позову вбачається, що позивач здійснив нарахування «інфляційних витрат» по кожній неоплаченій видатковій накладній з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із серпня 2019 р. по червень 2020 р., натомість, суд не звернув уваги на те, що позов було подано 03.08.2020 р. (фактично відправлено поштою 07.08.2020 р.), але індекс інфляції за липень 2020 р. (99, 4%) позивачем застосовано не було.

Розглядаючи справу 13.10.2020 р. суд володів інформацію щодо індексу інфляції за липень 2020 р., але помилково його не застосував. Отже, інфляційні витрати позивача станом на 03.08.2020 визначені невірно.

З врахуванням зазначеного та рекомендацій Верховного суду України No 62-97від 03.04.1997 року стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується за період з серпня 2019 року по липень 2020 року.

До уваги взяти індекси інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих у газеті «Урядовий кур`єр», складав у серпні 2019 року - 99.7 %, вересні 2019 року - 100.7 %, жовтні 2019 року - 100. 7 %, листопаді 2019 року- 100.1 %, грудні 2019 року- 99.8 %, січні 2020 року - 100.2 %. лютому 2020 року - 99.7 %, березні 2020 року - 100.8 %, квітні 2020 року - 100.8 %. травні 2020 року - 100.3 %, червні 2020 року - 100.2 %, липні 2020 року - 99.4 %.

Здійснивши перерахування збитків від інфляції за кожною поставкою з урахуванням офіційно встановлених індексів інфляції та рекомендацій ВСУ сума збитків від інфляції за період із серпня 2019 р. по липень 2020 (включно) встановлена в розмірі 8 057, 91 грн. Тобто. нарахування втрат від інфляції станом на 03.08.2020 р. в розмірі 2 056,54 грн. здійснено позивачем помилково. (розрахунок 10 114, 45 - 8 057, 91 = 2 056,54)

Отже. позивачем безпідставно не враховано індекс інфляції за липень 2020 р. (99, 4 %). що призвело до помилкового обрахування інфляційних втрат в розмірі 10 114, 45 грн.

Такі порушення припущені судом є підставою для скасування рішення в цій частині відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

2.Крім того, апелянт зазначає, що стягуючи суму пені, суд не звернув уваги на те, що позивач помилково, із порушенням вимог ст. 526, 530 ЦК України та п. 3.1. Договору №01/03/19ЗП від 01.03.2019 р. здійснив обрахування пені із наступного дня відвантаження товару. Також, суд не врахував обмеження строків нарахування пені, які встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

П. 3.1. Договору № 01/03/19ЗП від 01.03.2019 р. передбачено, що оплата за цим договором здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця не пізніше наступного дня після поставки товару, а у разі, коли наступний день припадає на святковий або не робочий - в день поставки товару.

Зміст пункту 3.1. Договору дозволяє точно встановити, що оплата коштів має бути здійснена не пізніше наступного дня поставки товару. Натомість, всі обрахування пені позивач здійснив 2 наступного дня поставки, тоді як відповідно до умов п. 3 .1. договору прострочення починається не з наступного дня (до кінця наступного дня оплата могла бути здійснена), а з другого за поставкою дня.

Також, як вбачається із розрахунків позивача, початок обрахування пені починається із наступного дня після поставки (наприклад із 02.08.2019 р.), а закінчується 03.08.2020 р.

Проте, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, з урахуванням дії ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ст. 526, 530 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України здійснено обрахування пені з урахуванням обмеження нарахування пені шестимісячним строком (розрахунок додаток № З).

Відповідно до розрахунку сума пені обрахована по кожній накладній в загальному розмірі 47 474, 95 грн. Тобто, пеня в розмірі 22 542,28 грн. нарахована помилково (розрахунок 70 017, 23 -47 474, 95 = 22 542,28)

Такі ж порушення (щодо початку обрахування строків порушення) припущені позивачем під час визначення суми 30 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 90 537, 35 грн. та 3 % річних в розмірі 9 053, 69 грн.

Відповідно до розрахунку сума 30 % річних за користування чужими грошовими коштами обрахована по кожній накладній в загальному розмірі 87 839, 72 грн. (розрахунок - додаток № 4) та 3 % річних в загальному розмірі 8 783, 97 грн. (розрахунок - додаток № 5).

Тобто, 30 % річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 697, 63 грн. (розрахунок 90 537, 35 - 87 839, 72 = 2 697,63), а також 3 % річних у розмірі 269,72 грн. (розрахунок 9 053. 69 - 8 783, 97 = 269,72) нараховані позивачем помилково.

Також, позивачем із порушенням вимог ст. 526, 530 ЦК України здійснено нарахування 30 % річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 90 537, 35 грн. та 3 % річних в розмірі 9 053, 69 грн.

Крім того, скаржник зазначає, що суд безпідставно, із порушенням вимог ст. 61 Конституції України, ст. 623 ЦК України, стягнув суму збитків в розмірі 25 000 грн., як зазначено, «узгоджених сторонами».

Стягуючи суму узгоджених збитків суд послався на те, що відповідно до п. 4.3. Договору, покупець, який порушив свої зобов`язання по оплаті товару в обумовлені договором строки. або має обґрунтовані припущення про можливу затримку/несплаті товару, зобов`язаний негайно сповістити про це продавця. В іншому випадку покупець сплачує продавцю погоджених розмір збитків, що підлягають відшкодуванню у сумі 1000, 00 грн. за кожен випадок порушення.

Апелянт посилається на ст.22, 623 ЦК України, та зазначає, що розмір збитків має бути доведений позивачем, але будь-яких доказів на підтвердження розміру своїх втрат або упущеної вигоди, позивач до суду не надав.

Одночасне стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, 30 % річних та додатково збитків в розмірі 25 000 грн. за користування чужими грошовими коштами не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Також скаржник вважає, що під час винесення рішення судом не було дотримано вимог ст. 3 ЦК України, щодо загальних засад добросовісності, справедливості та розумності під час перевірки нарахування штрафних санкцій, 3 % річних, 30 % процентів річних та збитків.

Звертає увагу, що невиконання обов`язків за договором повністю пов`язано із об`єктивною неможливістю підприємства виконати ці зобов`язання, а саме, ДП «Племрепродуктор «Степове» підприємство, яке засноване на державній власності.

Розпорядженням КМУ № 1365-р від 24.12.2019р. (документ є загальнодоступним) єдиний майновий комплекс ДП передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки. торгівлі та сільського господарства до Фонду державного майна України у зв`язку і з прийняттям рішення про їх приватизацію.

Проте, постановами старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемщенко АЛ. винесеними 05.08.2020 р. та 28.08.2020 р. в межах виконавчого провадження 62706290 було накладено арешт на всі розрахункові рахунки ДП «Племрепродуктор «Степовс». Одночасно, постановою старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемщенко АЛ. від 05.08.2020 р. винесеною в межах виконавчого провадження 62706290 накладено арешт на все майно, що належить ДП «Племрепродуктор «Степове».

Як вбачається із бухгалтерських довідок ДП «Племрепродуктор «Степове», станом на жовтень 2020 р., - поточна кредиторська заборгованість підприємства склала 18 249 300 грн., - заборгованість по заробітній платі склала 768, 41 тис. грн., - заборгованість по розрахункам з бюджетом склала 9 011 тис. грн.

Вказані обставини унеможливлюють самостійне виконання будь-яких господарських зобов`язань поза межами виконавчого провадження 62706290 та ставлять під загрозу виплату заробітної плати трудовому колективу підприємства.

Таким чином, невиконання обов`язків за договором викликано кризовими явищами в діяльності підприємства, які відбувалось протягом 2019-2020 років та скрутним майновим становищем.

Одночасно, завдяки «захопленню», тобто крадіжки всього врожаю ДП «Племрепродуктор «Степове» у серпні 2020 року третіми особами (відомості про вказані дії внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань) підприємство не змогло своєчасно розрахуватись по наявним боргам восени 2020 року.

Апелянт наголошує, що додаткові нарахування здійснені відповідачем разом склали суму 194 608,27 грн. Тобто, за наявності боргу в сумі 324 413, 15 грн. розмір штрафних санкцій та процентів перевищив розмір боргу більше ніж на 50% заборгованості та має тенденцію постійного штучного зростання, що змінює правову природу таких нарахувань із забезпечувальної (компенсаційної) на каральну, що заглиблює фінансове становище відповідача.

З урахуванням майнового стану відповідача, об`єктивної неможливості виконати обов`язки за договором №01/03/19 ЗП від 01.03.2019 р. скаржник просить суд зменшити розмір штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами відмовивши у їх стягненні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2020 року відкрито апеляційне провадження по справі №915/1092/20 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на рішення господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року.

Встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи; заяв чи клопотань стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо). Призначено розгляд справи №915/1092/20 на 16 лютого 2021 року о 10-30 год.

01.02.2021 до суду надійшло клопотання Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" про розгляд справи за відсутності представника відповідача з урахуванням відсутності фінансової можливості забезпечити явку представника в м. Одеса.

04.02.21 до суду надійшов відзив від ПП «Славутич-Тара», в якому позивач категорично не погоджується з доводами Відповідача, наведеними в апеляційній скарзі, вважає їх надуманими та такими, що направлені на уникнення Відповідачем повернення боргу. Щодо інфляційних нарахувань зазначає, що позов був складений Позивачем 03.08.2020 року, відповідно, Позивач, станом на зазначену дату не міг володіти інформацією щодо розрахунку та встановлення індексу інфляції за липень 2020 року, який був опублікований у газеті «Урядовий кур`єр» № 154 лише 12.08.2020 року, тобто через 9 (девять) днів після його складання.

Щодо помилкового розрахунку пені зазначає, що за умовами укладеного Сторонами договору оплата повинна бути здійснена Відповідачем не пізніше наступного дня після поставки товару, а у разі, коли наступний день припадає на святковий або неробочий день- в день поставки товару (п.3. І. договору). Поставка товару відбулася у дати, визначені видатковими накладними. Розрахунок пені здійснювавсяз наступного після поставки дня. Так, розрахунок пені за товар, поставлений за видатковою накладною від 01.08.2019 року здійснювався з 02.08.2019 року, тобто, після того, як Відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання з оплати за поставлений товар. Так само розраховувалась пеня і за іншими поставками.

Щодо збитків позивач зазначає, що під час укладання договору Сторони керувались вільним волевиявленням, тобто, на власний розсуд погодили умови договору, в тому числі ті, що направлені на його виконання стосовно платежів. Договір був укладений, жодною із Сторін не оспорювався, ні сам договор, ні його окремі положення не визнавались судом недійсними або такими, що протирічать законодавству України. Таким чином доводи Відповідача щобо безпідставного стягнення суми збитків вважає некоректними.

Щодо доводів про застосування засад добросовісності, справедливості та розумності відповідач, по-перше, мав би сам при виконанні прийнятих на себе зобов`язань за укладеними договорами належним чином слідкувати за їх здійсненням. По-друге, застосування одночасного стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, на думку Верховного Суду України, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України.

Позивач просить залишити судове рішення господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року у справі 915/1092/20 без змін, а скаргу Відповідача, Державного підприємства «Племпродуктор «Степове» без задоволення.

В судовому засіданні 16.02.2021 року оголошено перерву до 23.03.2020 року о 12-30 год., про що повідомлено представника позивача, присутнього в судовому засіданні.

В судове засідання 23.03.2021 не з`явились представники сторін, повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також зважаючи на те що провадження у справі відкрито з 18.12.2020 року, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 01 березня 2019 року за №01/03/19 ЗП між приватним підприємством "Славутич-тара", як продавцем, та державним підприємством "Племрепродуктор "Степове", як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність іншій стороні майно (дробину пивну і/або пивні дріжджі), а покупець зобов`язався прийняти його і оплатити за нього певну грошову суму на умовах, обумовлений цим договором.

Відповідно до умов п.1.2 договору, конкретне найменування товару, його номенклатура, асортимент, кількість, ціна, загальна вартість обумовлюються сторонами додатково шляхом підписання видаткових накладних до цього договору на кожну окрему поставку. При цьому належним чином оформлені сторонами видаткові накладні сторони розцінюють в якості специфікацій до цього договору, які є його невід`ємними частинами.

Згідно з умовами п. 2.3 договору, зобов`язання продавця з передачі товару вважаються виконаними сторонами належним чином в момент надання товару в розпорядження на складі продавця або в іншому додатково узгодженому сторонами місці, підтвердженням чому є відмітка покупця про отримання товару у видатковій накладній.

Одночасно з товаром продавець передає покупцеві документи, що стосуються товару, а саме: видаткову накладну, рахунок (п.2.4 договору).

Термін передачі товару за цим договором обумовлюється сторонами додатково шляхом підписання видаткових накладних на кожну окрему поставку (п.2.5 договору).

Умовами п.3.1 договору його учасники узгодили, що оплата за цим договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця не пізніше наступного дня після поставки товару, а у разі. Коли наступний день припадає на святковий або неробочий - в день поставки товару.

Відповідно до п.4.4 договору, у разі несплати вартості товару в термін, обумовлений цим договором, покупець, на першу вимогу продавця, виплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 3% від суми неоплаченого в строк платежі за кожен день прострочення і відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розмірі 30% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач за період з 01.08.2019р. по 30.09.2019р. поставив відповідачу товар (дробину пивну) на загальну суму 331838,64 грн., що підтверджується копіями відповідних видаткових накладних та товарно-транспортних накладних (а.с.118-167).

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані відповідачем без заперечень та зауважень.

Позивач зазначає, що відповідач частково оплатив товар на видатковою накладною №2906 від 01.08.2019р. на суму 7425,49, таким чином загальна сума заборгованості складає 324413,15 грн.

Відповідач листом від 13.03.2020р. №40 повідомив позивача про наявність суми заборгованості за поставлену дробину пивну у загальному розмірі 339413,15 грн та зазначав про відсутність можливості погасити даний борг відразу у зв`язку із скрутним фінансовим становищем, пропонуючи погашати борг частинами - по 20000,0 грн. щомісяця починаючи з квітня 2020 року, та просив у разі згоди позивача - повідомити про це.

Однак, як встановлено судом, станом на дату звернення позивача до суду з позовом заборгованість в сумі 324413,15 грн. не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем поставлено відповідачу обумовлений договором товар, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, підписаними представниками обох сторін. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами факту постачання товару саме у розмірі 331838,64 грн., апеляційна скарга також не містить ґрунтовних доводів щодо факту поставки товару вказаною вартістю.

Тому, враховуючи часткову оплату відповідача товару на видатковою накладною №2906 від 01.08.2019р. на суму 7425,49, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність заборгованості відповідача у розмірі 324413,15 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат.

Відповідно до приписів ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача втрати від інфляції у загальному розмірі 10114,45 грн. за період з серпня 2019 року по червень 2020 року.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про неврахування індексу інфляції за липень 2020 року, оскільки обмеження розрахунку червнем 2020 року є правом позивача, відповідно до ст.14 ГПК України суд розглядає заяви не інакше як за зверненням особи, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З позову вбачається, що позивач здійснив нарахування «інфляційних витрат» по кожній неоплаченій видатковій накладній з урахуванням ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із серпня 2019 р. по червень 2020 р., що є його процесуальним правом на визначення саме такого періоду, тому суд не має підстав для виходу за межі позовних вимог та розрахунку інфляційних втрат за більший період ніж вказаний у позові.

При цьому, факт подання позову 03.08.2020 р. не впливає на визначення періоду нарахування інфляції.

За перевіркою наданих позивачем розрахунків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині позову ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та здійснені арифметично вірно.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та 30% за користування чужими грошовими коштами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Окрім суми основного боргу, позивач відповідно до умов 4.4 договору, нарахував та просить суд стягнути з позивача пеню, визначивши її розмір подвійною обліковою ставкою НБУ за кожен день прострочення невиконання зобов`язання з оплати поставленого товару у загальній сумі 70017,23 грн.

Розрахунок по кожній видатковій накладній здійснено окремо (т.1 а.с.3-60).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що стягуючи суму пені, суд не звернув уваги на те, що позивач помилково, із порушенням вимог ст. 526, 530 ЦК України та п. 3.1. Договору №01/03/19ЗП від 01.03.2019 р. здійснив обрахування пені із наступного дня відвантаження товару. Також, суд не врахував обмеження строків нарахування пені, які встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Пунктом 3.1. Договору № 01/03/19ЗП від 01.03.2019 р. передбачено, що оплата за цим договором здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця не пізніше наступного дня після поставки товару, а у разі, коли наступний день припадає на святковий або не робочий - в день поставки товару.

Таким чином, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апелянта про невірний розрахунок пені, оскільки з урахуванням умов пункту 3.1. Договору оплата товару могли бути здійснена до кінця наступного дня, отже пеню слід нараховувати з першого дня прострочки - фактично з другого за поставкою дня, а не з першого, як це здійснено позивачем.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд звертає увагу, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14.

Отже, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень ст. 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст.ст. 251, 252 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 13.09.2019 у справі №902/669/18, від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17.

Спірним договором № 01/03/19ЗП від 01.03.2019 р. не передбачено збільшення строку нарахування пені.

Отже, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення пені, помилково зробивши висновок про вірність розрахунку пені за період з 02.08.2019 по 03.08.2020, з порушенням приписів частини шостої статті 232 ГК України.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що пунктом 4.4 договору визначено, що у разі несплати вартості товару в термін, обумовлений цим договором, покупець, на першу вимогу продавця, виплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 3% від суми неоплаченого в строк платежі за кожен день прострочення, однак відповідно до ст.1,3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, з урахуванням дії ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ст. 526, 530 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України та пункту 3.1 договору, судовою колегією здійснено власний перерахунок пені з урахуванням обмеження нарахування пені шестимісячним строком по кожній накладній, розпочавши розрахунок пені з другого дня після поставки.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Також судом здійснено власний перерахунок 3% річних та 30% за користування чужими грошовими коштами, з урахуванням пункту 4.4 договору , розпочавши розрахунок з другого за поставкою дня.

За розрахунком судової колегії, до стягнення з відповідача підлягає наступний розмір пені, 3% річних та 30% за користування чужими грошовими коштами:

1. За видатковою накладною №2906 від 01.08.2019 року:

- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 03.08.2019 по 03.02.2020 складає 820,52 грн.

- 3% річних за період з 03.08.2019 по 03.08.2020 становить 158,26 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 03.08.2019 року по 03.08.2020 року складає 1 582.59 грн.

2. За видатковою накладною №2940 від 03.08.2019:

- Пеня за період з 05.08.2019 по 05.02.2020 складає 2082.86 грн.,

- 3% річних за період з 05.08.2019 року по 03.08.2020 року - 402.00 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 05.08.2019 року по 03.08.2020 року -4 025,34 грн.

3. За видатковою накладною №2961 від 05.08.2019:

- пеня за період з 07.08.2019 по 07.02.2020 складає 2115.54 грн.,

- 3% річних за період з 07.08.2019 по 03.08.2020 - 408.00 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 07.08.2019 по 03.08.2020 - 4 083,45 грн.

4. За видатковою накладною №2968 від 07.08.2019:

- пеня за період з 09.08.19 по 09.02.20 складає 2069.02 грн.,

- 3% річних за період з 09.08.2019 року по 03.08.2020 року - 398.00 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 09.08.2019 року по 03.08.2020 року - 3 988,40 грн.

5. За видатковою накладною №3023 від 09.08.2019:

- Пеня за період з 09.08.19 по 09.02.20 - 2069.02 грн.

- 3% річних за період з 09.08.2019 року по 03.08.2020 року - 398.00 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 09.08.2019 року по 03.08.2020 року - 3 988,40 грн.

6. За видатковою накладною №3050 від 11.08.2019:

- Пеня за період з 13.08.2019 по 13.02.2020 - 2237.81 грн.,

- 3% річних за період з 13.08.2019 по 03.08.2020 - 430.00 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 13.08.2019 по 03.08.2020 - 4 302,70 грн.

7. За видатковою накладною №3081 від 13.08.2019:

- Пеня за період з 15.08.2019 по 15.02.2020 в сумі 1 863,10 грн,

- 3% річних за період з 15.08.19 по 03.08.20 - 356,55 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 15.08.2019 по 03.08.2020 року - 3 565,46 грн.

8. За видатковою накладною №3095 від 15.08.2019:

- Пеня за період з 17.08.2019 по 17.02.2020 - 1 940,35 грн.,

- 3% річних за період з 17.08.2019 по 03.08.2020 - 370,84 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 17.08.2019 по 03.08.2020 - 3 708,43 грн.

9. За видатковою накладною №3123 від 17.08.2019:

- Пеня за період з 17.08.19 по 17.02.2020 - 1 962,03 грн.,

- 3% річних за період з 17.08.2019 по 03.08.2020 - 374,74 грн,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 17.08.19 по 03.08.2020 - 3 747,40 грн.

10. За видатковою накладною №3143 від 19.08.2019:

- Пеня за період з 21.08.19 по 21.02.2020 - 2 019,04 грн..

- 3% річних за період з 21.08.19 по 03.08.2020 - 384,86 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 21.08.19 по 03.08.2020 - 3 848,60 грн.

11. За видатковою накладною №3172 від 21.08.2019:

- Пеня за період з 23.08.19 по 23.02.20 - 1 830,75 грн.,

- 3% річних за період з 23.08.19 по 03.08.2020 - 348,50 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 23.08.19 по 03.08.2020 - 3 484,98 грн.

12. За видатковою накладною №3222 від 26.08.2019:

- Пеня за період з 28.08.2019 по 28.02.2020 - 1 944,51 грн.,

- 3% річних за період з 28.08.2019 по 03.08.2020 - 368,88 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 28.08.2019 - 03.08.2020 - 3 688,84 грн.

13. За видатковою накладною №3250 від 28.08.2019 :

- Пеня за період з 30.08.2019 - 29.02.2020 - 1 992,54 грн.,

- 3% річних за період з 30.08.2019 по 03.08.2020 - 379,02 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 30.08.2019 по 03.08.2020 - 3 790,16 грн.

14. За видатковою накладною №3286 від 31.08.2019:

- Пеня за період з 01.09.2019 по 01.03.2020 - 1 847,26 грн.,

- 3% річних за період з 01.09.19 по 03.08.20 - 352.34 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 01.09.19 по 03.08.20 - 3523,42 грн.

15. За видатковою накладною №3312 від 02.09.19:

- Пеня за період з 04.09.2019 до 04.03.2020 - 2 159,89 грн.

- 3% річних за період з 04.09.2019 до 03.08.2020 - 411,11 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 04.09.2019 до 03.08.2020 - 4 111,12 грн.

16. За видатковою накладною №3339 від 04.09.2019:

- Пеня за період з 06.09.2019 до 06.03.2020 - 1 819,24 грн.,

- 3% річних за період з 06.09.2019 до 03.08.2020 - 345,78 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 06.09.2019 до 03.08.2020 - 3 457,83 грн.

17. За видатковою накладною №3374 від 06.09.2019:

- Пеня за період з 07.09.2019 до 07.03.2020 - 1 934,79 грн.,

- 3% річних за період з 07.09.2019 до 03.08.2020 - 367,41 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 07.09.2019 до 03.08.2020 - 3 674,15 грн.

18. За видатковою накладною №3396 від 08.09.2019:

- Пеня за період з 10.09.2019 до 10.03.2020 - 1 891,12 грн.,

- 3% річних за період з 10.09.2019 до 03.08.2020 - 358,14 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 10.09.2019 до 03.08.2020 - 3 581,42 грн.

19. За видатковою накладною №3440 від 11.09.2019:

- Пеня за період з 13.09.2019 до 13.03.2020 - 1 833,29 грн.,

- 3% річних за період з 13.09.2019 до 03.08.2020 - 346,36 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 13.09.2019 до 03.08.2020 - 3 463,59 грн.,

20. За видатковою накладною №3478 від 14.09.2019:

- Пеня за період з 15.09.2019 до 15.03.2020 - 2 055,04 грн.,

- 3% річних за період з 15.09.2019 до 03.08.2020 - 389,02 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 15.09.2019 до 03.08.2020 - 3890,24 грн.

21. За видатковою накладною №3521 від 17.09.2019:

- Пеня за період з 19.09.2019 до 19.03.2020 - 1 846,44 грн.,

- 3% річних за період з 19.09.2019 до 03.08.2020 - 347,68 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 19.09.2019 до 03.08.2020 - 3476.85 грн.

22. За видатковою накладною №3552 від 20.09.2019:

- Пеня за період з 22.09.2019 до 22.03.2020 - 1 740,80 грн.,

- 3% річних за період з 22.09.2019 до 03.08.2020 - 327,23 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 22.09.2019 до 03.08.2020 - 3 272,30 грн.

23. За видатковою накладною №3572 від 22.09.2019:

- Пеня за період з 24.09.2019 до 24.03.2020 - 1 831,19 грн.,

- 3% річних за період з 24.09.2019 до 03.08.2020 - 343,82 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 24.09.2019 до 03.08.2020 - 3 438,23 грн.,

24. За видатковою накладною №3604 від 25.09.2019:

- Пеня за період з 27.09.2019 до 27.03.2020 - 1 698,24 грн.,

- 3% річних за період з 27.09.2019 до 03.08.2020 - 318,30 грн.,

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 27.09.2019 до 03.08.2020 - 3 182,99 грн.

25. За видатковою накладною № 3637 від 30.09.2019:

- Пеня за період з 02.10.2019 до 02.04.2020 - 1 864,99 грн.,

- 3% річних за період з 02.10.2019 до 03.08.2020 - 347,10 грн.

- 30% за користування чужими грошовими коштами за період з 02.10.2019 до 03.08.2020 - 3 470,97 грн.

Отже, за підрахунками суду, загальна сума пені, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, складає 47469,38 грн., 3% річних - 9031, 94 грн., 30% річних за користування чужими грошовими коштами - 90347,86 грн.

Щодо стягнення збитків.

Відповідно до умов п.4.3 договору, покупець, який порушив свої зобов`язання по оплаті товару в обумовлені договором строки, або має обґрунтовані припущення про можливу затримку/несплаті товару, зобов`язаний негайно сповістити про це продавця.

В іншому випадку покупець сплачує продавцю погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню у сумі 1000,0 грн. за кожен випадок порушення.

У зв`язку з цим, з огляду на відсутність оплати за 25 видатковими накладними, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача узгоджений розмір збитків в розмірі 25000,0 грн. (1000,0 грн. * 25 = 25000,0 грн.).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом положень ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу вищенаведених норм вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди (збитків) іншій особі, а для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: - протиправної поведінки; - збитків (шкоди); - причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою); - наявності вини особи, яка заподіяла збитки (шкоду), яка презюмується (відсутність вини має бути доведена заподіювачем шкоди).

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Судова колегія зазначає, що сторони визначили у пункті 4.3 договору саме нарахування збитків, однак відповідно до приписів ст.22, 623 ЦК України, усі складові цивільного правопорушення мають бути доведені позивачем для нарахування та стягнення збитків.

Натомість, будь-яких доказів на підтвердження розміру своїх втрат або упущеної вигоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою), матеріали справи не містять, також відповідних обґрунтувань не надано позивачем і в позовній заяві.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки вимоги про стягнення збитків у розмірі 25 000 грн не доведені належними та допустимими доказами.

Щодо клопотання апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами.

В підтвердження скрутного фінансового становища відповідач посилається на те, що невиконання обов`язків за договором повністю пов`язано із об`єктивною неможливістю підприємства виконати ці зобов`язання, а саме, ДП «Племрепродуктор «Степове» підприємство, яке засноване на державній власності.

Розпорядженням КМУ № 1365-р від 24.12.2019р. єдиний майновий комплекс ДП передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до Фонду державного майна України у зв`язку і з прийняттям рішення про їх приватизацію.

Проте, постановами старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемщенко АЛ. винесеними 05.08.2020 р. та 28.08.2020 р. в межах виконавчого провадження 62706290 було накладено арешт на всі розрахункові рахунки ДП «Племрепродуктор «Степовс».

Одночасно, постановою старшого державного виконавця Миколаївського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лемщенко АЛ. від 05.08.2020 р. винесеною в межах виконавчого провадження 62706290 накладено арешт на все майно, що належить ДП «Племрепродуктор «Степове».

Як вбачається із бухгалтерських довідок ДП «Племрепродуктор «Степове» станом на жовтень 2020 р.: - поточна кредиторська заборгованість підприємства склала 18 249 300 грн., - заборгованість по заробітній платі склала 768, 41 тис. грн., - заборгованість по розрахункам з бюджетом склала 9 011 тис. грн.

Вказані обставини, за доводами апелянта, унеможливлюють самостійне виконання будь-яких господарських зобов`язань поза межами виконавчого провадження 62706290 та ставлять під загрозу виплату заробітної плати трудовому колективу підприємства.

Також скаржник посилається на захоплення всього врожаю ДП «Племрепродуктор «Степове» у серпні 2020 року сторонніми особами (відомості про вказані дії внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань), через що підприємство не змогло своєчасно розрахуватись по наявним боргам восени 2020 року.

Апелянт наголошує, що додаткові нарахування здійснені відповідачем разом склали суму 194 608,27 грн. Тобто, за наявності боргу в сумі 324 413, 15 грн. розмір штрафних санкцій та процентів перевищив розмір боргу більше ніж на 50% заборгованості та має тенденцію постійного штучного зростання, що змінює правову природу таких нарахувань із забезпечувальної (компенсаційної) на каральну, що заглиблює фінансове становище відповідача.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені норми визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій (стягуваної неустойки) у двох випадках:

- коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч.1 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України);

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України).

Кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в першому випадку суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в другому - законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц.

Зі змісту ст. 233 Господарського кодексу України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду.

Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Частина 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь у правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Крім зазначеного, судова колегія також зауважує, що у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 викладена правова позиція, щодо права суду зменшувати розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Так, касаційним судом зазначено таке: "з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених статтею 625 ЦК України у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника".

Отже, колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням усіх вищенаведених обставин справи, скрутного фінансового стану відповідача, відсутності доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, а також враховуючи, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, колегія суддів вважає, що стягнення компенсації боржника за неналежне виконання грошового зобов`язання, визначеного як відповідальність за статтями 536 ЦК України, у розмірі 30% річних, що становить 90347,86 грн., а також пені у розмірі 47469,38 грн. є надмірно великим, не відповідає меті укладеного договору та характеру правовідносин, які склались між сторонами, а тому апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір таких господарських санкцій, керуючись приписами статті 3 ЦК України, на 50%.

З огляду на таке, з урахуванням зменшення, до стягнення з відповідача підлягає 30% річних в сумі 45173,93 грн. та пеня в сумі 23734,69 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 915/1092/20 та прийняття нового рішення про задоволення позову частково.

До стягнення Стягнуто з Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на користь Приватного підприємства "Славутич-тара" підлягає 324 413,15 грн. основного боргу, 10 114,45 грн. втрат від інфляції, 9 053,69 грн. - 3% річних, 45173,93 грн. - 30% річних за користування чужими грошовими коштами, 23734,69 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.2 ч.1 ст.275, ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2020 року у справі №915/1092/20 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов Приватного підприємства "Славутич-тара" задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" на користь Приватного підприємства "Славутич-тара" 324 413,15 грн. (триста двадцять чотири тисячі чотириста тринадцять грн. 15 коп.) основного боргу, 10 114,45 грн. (десять тисяч сто чотирнадцять грн. 45 коп.) втрат від інфляції, 9 053,69 грн. (дев`ять тисяч п`ятдесят три грн. 69 коп.)- 3% річних, 45 173,93 грн. (сорок п`ять тисяч сто сімдесят три грн. 93 коп.) 30% річних за користування чужими грошовими коштами, 23 734,69 грн. (двадцять три тисячі сімсот тридцять чотири грн. 69 коп.) пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 6 879,18 грн. (шість тисяч вісімсот сімдесят дев`ять грн. 18 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.»

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.ст.287-288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписаний 29.03.2021 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська