СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"29" березня 2021 р. Справа № 922/319/21

Суддя-доповідач Бородіна Л.І. , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м. Харків,

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 (суддя Кононова О.В.), постановлену в приміщенні Господарського суду Харківської області в м. Харкові, повний текст якого складений 23.02.2021,

у справі №922/319/21,

за заявою ОСОБА_1 ,

про визнання банкрутом ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/319/21 повернуто заяву разом із додатками ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (т.1,а.с.211-213).

ОСОБА_1 з ухвалою місцевого господарського суду не погодилась та 12.03.2021 звернулася до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/319/21, справу передати на розгляд до суду першої інстанції для продовження розгляду. Одночасно скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення отримано ним 02.03.2021.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване судове рішення прийнято місцевим господарським судом 23.02.2021, повний текст якого складений 23.02.2021, а отже, строк на апеляційне оскарження розпочався 24.02.2021 та закінчився 06.03.2021, тоді як апеляційна скарга подана скаржником 12.03.2021.

Розглянувши подане заявником апеляційної скарги клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи положення частини 2 статті 256 ГПК України і зважаючи на подання апеляційної скарги в межах десятиденного строку з моменту отримання оскаржуваного судового рішення 02.03.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 214), суд апеляційної інстанції вважає, що строк ним пропущений з поважних причин.

Також, скаржник просить звільнити її від сплати судового збору з посиланням на статтю 129 Конституції України, статтю 8 Закону України «Про судовий збір», а також рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі». При цьому вказує, що всі докази тяжкого фінансового стану надавались скаржником до заяви про визнання фізичної особи неплатоспроможною.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно із частиною 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що справляється з апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2020 року становить 2270,00грн.

Отже, за подання апеляційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Натомість, при дослідженні матеріалів апеляційної скарги встановлено, що до апеляційної скарги скаржником не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі та про їх наявність не зазначено у апеляційній скарзі.

При цьому, скаржник просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктами 1,2 частини 3 статті 2 ГПК України встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Частиною 2 статті 8 Вказаного Закону встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, є вичерпним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги не надала доказів того, що вона відноситься до категорії осіб, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», а предметом спору не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За таких обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави в розумінні статті 8 Закону України "Про судовий збір" для звільнення особи скаржника від сплати судового збору.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги не надано будь-яких належних доказів в розумінні статті 76 ГПК України, які б свідчили про відсутність коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги, або інших доказів, які б свідчили про неможливість сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Посилання скаржника на те, що всі докази тяжкого фінансового стану надавались до заяви про визнання фізичної особи неплатоспроможною є абстрактними. Скаржник не посилається на конкретні докази, яким суд має надати оцінку, тоді як саме на скаржника приписами статті 74 ГПК України покладено обов`язок доводити ті обставини, на які від посилається як на підставу своїх вимог.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", зазначено, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, у зв`язку з чим Суд звернув увагу на те, що вимога щодо сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Оскільки звільнення від сплати судового збору є правом господарського суду, яким суд користується за наявності виключних обставин, яких у даному випадку апелянтом не доведено, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання скаржника про звільнення її від сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог пункту 2 частини 3 статті 258 ГПК України, а саме: без доказів сплати судового збору.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без руху на підставі статті 260 ГПК України та встановити десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/1797/18 залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

3. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя - доповідач Л.І. Бородіна