РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2021Справа № 910/15687/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія»

про зобов`язання вчинити дії

Представники учасників справи:

від позивача: Гунда О.Т.;

від відповідача: Овчарук О.О.;

від третьої особи: Манойленко Н.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» з вимогами до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання перевести заборгованість за поставлений газ за Договором №2684/18-ТЕ-41 про постачання природного газу від 10.10.2018 на опалення житлових будинків по вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г в сумі 412772,75 грн на власника належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія».

Позовні вимоги обгрунтовані нормами ст. 22 Закону України «Про теплопостачання».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 19.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2020 відкрито провадження у справі №910/15687/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.12.2020; залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія»; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

30.11.2020 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив, що позивачем не доведено факту передачі третій особі цілісного майнового комплексу з вироблення теплової енергії, оскільки акт приймання-передачі третьою особою не підписаний. При цьому, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» не є суб`єктом господарювання, що виключає правонаступництво в порядку ст. 22 Закону України «Про теплопостачання».

У підготовчому засіданні 02.12.2020 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 23.12.2020.

Підготовче засідання, призначене на 23.12.2020, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

22.12.2020 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

23.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства «Київгаз».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/15687/20 призначено на 10.02.2021.

08.02.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого позивач просив витребувати у третьої особи: 1) Договір про погашення заборгованості від 01.10.2020 №КГ/Д-01/10/20-8(01), укладений з АТ «Київгаз», та 2) Договір про погашення заборгованості від 01.10.2020 №КГ/Д-01/10/20-8(02), укладений з АТ «Київгаз».

У підготовчому засіданні 10.02.2021 судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та у задоволенні клопотання про витребування доказів у зв`язку з їх необгрунтованістю.

У підготовчому засіданні 10.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.02.2021.

22.02.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У судовому засіданні 24.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 16.03.2021.

15.03.2021 до Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

У судове засідання 16.03.2021 заявились представники позивача, відповідача та третьої особи, надали усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 16.03.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2018 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» (об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (управитель) укладено Договір про виробництво та постачання теплової енергії, відповідно до умов якого з метою ефективного забезпечення членів об`єднання - співвласників будинків 32-В та 32-Г по вул. Є. Коновальця у місті Києві опаленням та гарячою водою управитель забезпечує закупівлю газу у Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за пільговими цінами, встановленими для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, безперебійне виробництво та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в обсягах, необхідних для забезпечення співвласників опаленням та гарячою водою, а об`єднання приймає і оплачує теплову енергію в гарячій воді на умовах, встановлених в цьому договорі.

У п. 1.2 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 зазначено, що виробництво та постачання теплової енергії здійснюється управителем із використанням належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: будинки 32-В та 32-Г по вул. Є. Коновальця у місті Києві, що може використовуватись управителем виключно з метою виконання зобов`язань, передбачених цим договором. За винятком здійснення поточного ремонту, обслуговування, утримання та експлуатації з метою виконання умов цього договору управитель не має права здійснювати будь-які дії та/або правочини, об`єктом яких є обладнання без попередньої письмової згоди об`єднання.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 управитель зобов`язується забезпечувати надійне і безперебійне (за винятком часу, необхідного для ліквідації аварій) виробництво і постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в потрібних об`єднанню обсягах протягом строку дії цього договору.

Відповідно до п. 2.1.11 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 у разі припинення дії цього договору управитель зобов`язується передати обладнання об`єднанню у робочому стані (з урахуванням його нормального зносу) протягом строку, що не перевищує 7 календарних днів з дати припинення дії договору. Сторони домовились, що у випадку, якщо управитель не виконує зобов`язання, передбачене цим пунктом, починаючи з 8-го дня з дати припинення договору, обладнання вважається переданим об`єднанню.

Згідно з п. 3.1.1 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 об`єднання зобов`язується своєчасно оплачувати управителю вартість спожитої об`єднанням теплової енергії згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 управитель зобов`язується поставити об`єднанню теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних об`єднанню обсягах, а об`єднання - прийняти і оплатити теплову енергію за ціною та в строк, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 4.4 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 теплова енергія використовується об`єднанням 1) для підтримання належного температурного режиму (обігрівання) квартир та нежитлових приміщень співвласників, місць загального користування та інших приміщень будинків; 2) для забезпечення співвласників гарячою водою.

Передача теплової енергії на об`єкти тепло споживання здійснюється на межі експлуатаційної відповідальності сторін - в індивідуальних теплових пунктах будинків 32-В та 32-Г по вул. Є. Коновальця міста Києва (п. 4.7.1 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018).

Відповідно до п. 4.9 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 обсяг (кількість) теплової енергії, що поставляється згідно з цим договором, визначається на підставі показників приладів обліку теплової енергії, що встановлені в індивідуальних теплових пунктах будинків 32-В та 32-Г по вул. Є. Коновальця у місті Києві.

Згідно з п. 7.1 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 цей договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками обох сторін і скріплення печатками сторін і діє протягом строку в 1 рік. В разі припинення дії договору (в тому числі, але не виключно, внаслідок дострокового розірвання договору), незалежно від причин припинення, зберігають чинність всі зобов`язання, що стосуються розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 7.2 Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, якщо щонайменше за 30 днів до закінчення строку дії договору одна із сторін не повідомить іншу про відсутність наміру його продовжити, договір вважається продовженим на тих же умовах, на той же термін.

Додатковою угодою №1 від 30.08.2019 сторони дійшли згоди продовжити строк Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018 до 30.09.2020 (включно).

10.10.2018 між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (споживач) укладено Договір №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме ПАТ «Київгаз», з яким споживач уклав відповідний договір (п. 2.6 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018).

У п. 3.1 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 зазначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.7 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 приймання-передачі природного газу, переданого постачальником споживачу у відповідному періоді постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному періоді постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 4.1 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, встановлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Відповідно до п. 12.1 Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018, якими вносили зміни та доповнення до договору, зокрема, в частині строку дії договору (Додатковою угодою №10 від 24.05.2019 строк дії договору в частині постачання природного газу встановлено до 30.09.2019 включно, в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення).

У позовній заяві позивач вказав на те, що відповідно до розшифровок до Актів споживання з АТ «Київгаз» та Інформації про споживання природного газу з ресурсів відповідача існує заборгованість позивача перед відповідачем в розрізі окремих котельних:

- котельня вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-А (ПС№5953) - 403431,54 грн,

- котельня вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-В (ПС№4292) - 412772,75 грн.

Позивач пояснив, що він не є власником котельні по вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-В (ПС№4292) - цілісного майнового комплексу з виробництва теплової енергії. Зазначене обладнання використовувалось позивачем на підставі Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, укладеного з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», відповідно до умов якого позивач взяв на себе функції управителя з виробництва та постачання теплової енергії з використанням належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання.

Вказаний договір (Договір про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018), за твердженням позивача, було припинено 30.09.2020, а належне співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Є. Коновальця, буд. 32-В та 32-Г, було повернуто Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» за Актом прийому-передачі від 30.09.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Отже, за твердженням позивача, Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», отримавши від позивача котельню, стало правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

Позивач повідомив відповідача про те, що з 29.07.2020 він не є управителем за Договором про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, та повідомив про перехід боргових зобов`язань до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 в порядку ст. 22 Закону України «Про теплопостачання».

Однак, відповідачем не було вчинено жодних дій щодо переведення заборгованості за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018.

За таких обставин, звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить зобов`язати відповідача перевести заборгованість за поставлений газ за Договором №2684/18-ТЕ-41 про постачання природного газу від 10.10.2018 на опалення житлових будинків по вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г в сумі 412772,75 грн на власника належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія».

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Як вбачається з Акту звіряння розрахунків за період з 01.06.2020 по 30.06.2020, складеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» та Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», станом на 30.06.2020 заборгованість позивача за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 становить 816204,29 грн.

З матеріалів справи вбачається, що облік газу, який постачається за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018, ведеться оператором газорозподільної системи АТ «Київгаз» за двома окремими котельнями: 1) котельня Щорса, 32-А (ПС№5953) та 2) котельня Щорса, 32-В (ПС№4292) - відповідно до розшифровок до актів споживання, складених АТ «Київгаз»

У позовній заяві позивач вказав на те, що відповідно до розшифровок до Актів споживання з АТ «Київгаз» та Інформації про споживання природного газу з ресурсів відповідача існує заборгованість позивача перед відповідачем в розрізі окремих котельних:

- котельня вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-А (ПС№5953) - 403431,54 грн,

- котельня вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-В (ПС№4292) - 412772,75 грн.

Позивач пояснив, що він не є власником котельні по вул. Євгена Коновальця (Щорса) 32-В (ПС№4292) - цілісного майнового комплексу з виробництва теплової енергії. Зазначене обладнання використовувалось позивачем на підставі Договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, укладеного з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», відповідно до умов якого позивач взяв на себе функції управителя з виробництва та постачання теплової енергії з використанням належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання.

Отже, за твердженням позивача, Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія», отримавши від позивача котельню, стало правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання.

Відповідно до частини 3 ст. 22 Закону України «Про теплопостачання» у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним).

Нормативно-правовим актом, який визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання, є Господарський кодекс України.

Стаття 55 Господарського кодексу України відносить до суб`єктів господарювання осіб, які здійснюють господарську діяльність.

Стаття 3 Господарського кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому зазначається, що діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

За приписами частин 1, 2, 4, 5 та 7 статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» питання самостійного забезпечення об`єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб`єктів. Самостійне забезпечення об`єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об`єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

Частиною 3 статті 3 Господарського кодексу України передбачено, що діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, виходячи з викладених норм законодавства, діяльність об`єднання співвласників багатоквартирного будинку спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, а відтак така діяльність є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючого суб`єкта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №910/11650/17 та у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №916/2197/13.

Таким чином, доводи позивача відносно того, що третя особа (Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія») є правонаступником позивача за борговими зобов`язаннями на суму 412772,75 грн судом визнаються необгрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/6461/20 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованості за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/6461/20 позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовлено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» 816204 грн. 29 коп. основного боргу, 219835 грн. 70 коп. пені, 61015 грн. 34 коп. трьох процентів річних, 28586 грн. 09 коп. інфляційних втрат та 16884 грн. 62 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» суми основного боргу, суд у справі №910/6461/20 зазначив, що він вважає необґрунтованим посилання Товариства на те, що належним відповідачем у даній справі є ОСББ «Печерська мрія», яке, як стверджує відповідач, є його правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати вартості природного газу за спірним договором у частині отриманого і спожитого природного газу на газовій котельні, яка знаходиться в будинку 32-В на вулиці Євгена Коновальця у місті Києві та є власністю ОСББ "Печерська мрія"; як вбачається з матеріалів справи, вищенаведений договір постачання природного газу укладений між Компанією та Товариством; при цьому, відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження переходу спірної заборгованості до ОСББ "Печерська мрія"; такі докази також відсутні в матеріалах справи.

Наразі рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2020 у справі №910/6461/20 оскаржується в Північному апеляційному господарському суді.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Отже, враховуючи висновок суду про те, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» не є правонаступником позивача за борговими зобов`язаннями на суму 412772,75 грн за Договором №2684/18-ТЕ-41 постачання природного газу від 10.10.2018 (відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №910/11650/17 та у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №916/2197/13), суд відмовляє у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання перевести заборгованість за поставлений газ за Договором №2684/18-ТЕ-41 про постачання природного газу від 10.10.2018 на опалення житлових будинків по вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г в сумі 412772,75 грн на власника належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія».

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 24.03.2021

Суддя О.М. Спичак