ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" березня 2021 р. Справа № 911/3400/20

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер", 03067, місто Київ, вулиця Виборзька, будинок 99

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Консалтинг", 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Театральна, будинок 11, офіс 33

про стягнення 265 598,29 грн заборгованості за договором субпідряду № 111019/2 від 11.10.2019

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г.Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Муляр І.В. (свідоцтво №3275 від 15.07.2009, ордер ДН №13.6404 від 13.01.2021);

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Консалтинг" про стягнення заборгованості за договором субпідряду на виконання сільськогосподарських робіт № 111019/2 від 11.10.2019, з урахуванням заяви про усунення недоліків б/н від 12.12.2020, в розмірі 265 598,29 грн, з яких 190 000,00 грн основний борг, 59 924,66 грн пеня, 6 526,24 грн інфляційні та 9 147,39 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору та замовлення № 1, що є додатком № 1 до договору, в частині оплати за виконані згідно акта здачі-приймання робіт № ОУ-0000141 від 22.10.2019 послуги по збиранню сої..

Звертаючись із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено перше судове засідання; встановлено відповідачу строк для подання до суду заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву.

12 січня 2021 року до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 11.01.2021), згідно з яким відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами позивача. Свої заперечення мотивує тим, що оскільки позивачем всупереч умовам Договору та узгодженого замовлення, згідно Додатку № 1 виконано роботи не в повному обсязі, у зв`язку з чим залишок невиконаної роботи повинен бути додатково компенсований відповідачу у вигляді збитків. З приводу нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідач вказує, що у Договорі прямо не узгоджено порядок нарахування пені, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, зокрема позивачем невірно здійснено розрахунок заявлених до стягнення сум, оскільки невірно визначено борговий період, тому заявлені до стягнення суми 59 924,66 грн пені, 6 526,24 грн інфляційних та 9 147,39 грн 3% річних спрямовані на завищення суми стягнення з метою додаткового заробітку позивача.

20 січня 2021 року від позивача до суду надійшли додаткові обґрунтування позовних вимог, в яких позивачем визначено обставини щодо періодів нарахування заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних, а також відповідь на відзив, де вказано, що відзив відповідача є необґрунтованим та суперечить фактичним обставинам справи, викладеним самим відповідачем, оскільки останнім було частково сплачено отримані послуги.

Відповідачем 02.02.2021 до канцелярії суду було подано заперечення на відповідь на відзив та заперечення на додаткові обґрунтування позовних вимог.

02 березня 2021 року від позивача надійшли додаткові обґрунтування позовних вимог в частині розрахунку суми пені в межах періоду, передбаченого положеннями частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Позивачем долучено розрахунок пені, виконаний за період з 06.11.2019 по 06.05.2020.

В судовому засіданні, призначеному на 04.03.2021, позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме банківської виписки, з якої вбачається, що відповідачем в рахунок погашення основної заборгованості 14.12.2020 та 27.01.2021 було сплачено 20 000,00 грн (по 10 000,00 грн) з відповідним призначенням платежу.

В судовому засіданні 04.03.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

11 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Консалтинг" (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (Субпідрядник) було укладено договір № 111019/2 субпідряду на виконання сільськогосподарських робіт (далі за текстом - Договір), відповідно до умов якого субпідрядник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених в цьому Договорі, на свій ризик за завданням підрядника з використанням своїх матеріалів та засобів, виконати сільськогосподарські роботи на полях визначені підрядником, а підрядник зобов`язався прийняти та оплатити надані роботи (пункт 1.1 Договору).

Згідно з пунктом 1.2 Договору конкретне найменування (вид) робіт, що підлягають виконанню, їх строки, обсяги і ціна, вимоги до техніки підрядника, її кількість, відомості про місце розташування полів та інше визначається та узгоджується сторонами шляхом підписання Замовлення за зразком затвердженого сторонами згідно Додатку № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору.

Субпідрядник виконує роботи на власній та/або орендованій техніці силами свого персоналу; роботи виконує належним чином і в повному обсязі згідно Замовлення до Договору (пункти 2.1, 2.5 Договору).

Факт виконання кожного обсягу робіт згідно Замовлення підтверджується сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт (пункт 2.6 Договору).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору загальна ціна Договору визначається сумою ціни робіт субпідрядника за усіма Замовленнями, які будуть підписані між сторонами; остаточна вартість виконаних субпідрядником робіт (сума до оплати) обчислюється виходячи із актів передачі-приймання виконаних робіт, що підписані сторонами.

В пункті 3.5 Договору сторони погодили, що оплата робіт здійснюється в національній валюті України гривні шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок субпідрядника на підставі акта передачі-приймання робіт протягом 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами відповідного акта.

Згідно умов Договору підрядник зобов`язується, зокрема, своєчасно оплачувати виконані роботи; у разі відсутності зауважень (незгоди) до виконаних робіт своєчасно підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт, отримані від субпідрядника.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 31.12.2020 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань щодо умов даного договору до повного їх виконання (пункт 11.1 Договору).

На виконання умов договору між сторонами складено та підписано Замовлення № 1 від 11.10.2019, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов підписаного Замовлення, сторони домовились про наступне: вид робіт збір врожаю сої; місце виконання (поле №) Рівненська обл., смт Зарічне; обсяг робіт 750 га; дата початку робіт 14.10.2019; орієнтовна дата закінчення робіт 30 днів з дати початку виконання робіт, при сприятливих погодних умовах; ціна робіт гривневий еквівалент 43 доларів США з ПДВ за 1 га; курс долара США 24,53 грн/долар; загальна вартість робіт 788 835,00 грн, еквівалент 32 250 доларів США з ПДВ; строки оплати згідно пункту 3.8 Договору.

22 жовтня 2019 року між Замовником та Виконавцем, без претензій, підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000141, відповідно до якого ТОВ "Хавестер" надало послуги ТОВ "Інтеграл Консалтинг" по збиранню 360,5 га сої на загальну суму 364 452,53 грн. Копія акта міститься в матеріалах справи.

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідачем оплата за виконані роботи проведена частково на загальну суму 174 452,53 грн, в підтвердження чого позивачем долучено виписку по рахунку ТОВ "Хавестер", відкритому в АТ "ОТП Банк", в якій відображені часткові оплати, проведені протягом 2020 року.

У зв`язку з неповною оплатою виконаних робіт за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 190 000,00 грн.

Отже, предметом розгляду у даній справі є вимога субпідрядника (ТОВ "Хавестер") до підрядника (ТОВ "Інтеграл Консалтинг") про стягнення вартості неоплачених, виконаних субпідрядником робіт, в сумі 190 000,00 грн по Договору та Замовленні № 1 до Договору, а також нарахованих штрафних санкцій за прострочення цих грошових зобов`язань.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Частиною другою статті 319 Господарського кодексу України встановлено, що підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник. Аналогічні положення визначені і у статті 838 Цивільного кодексу України.

У частинах першій, другій статті 837 Цивільного кодексу України вказано, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з вимогами чинного законодавства та уклали договір субпідряду, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись, що свідчить як про реалізацію сторонами свободи договору, так і недопущення порушення умов цього договору.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з положеннями статті 599 цього ж Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що уклавши договір сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами, в тому числі щодо порядку та строку розрахунку за виконані роботи, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позову заяву зазначає про те, що позивач повинен був виконати роботи по збору врожаю сої обсягом робіт 750 га на загальну вартість 788 835,00 грн в строк орієнтовно 30 днів від дати початку робіт, однак позивач частково виконав роботи в обсягу тільки 360,5 га на загальну суму 364 452,52 грн, чим грубо порушив умови Договору. Відповідач стверджує, що виконані роботи за Договором вважаються виконані належним чином з моменту виконання повного обсягу робіт відповідного Замовлення та підписання акта приймання-передачі наданих послуг між субпідрядником та підрядником. Таким чином, оскільки ТОВ "Хавестер" відмовилось виконати роботи в повному обсязі, відповідач (ТОВ "Інтеграл Консалтинг"), як підрядник по основному договору не отримав від замовника оплату за повний об`єм робіт, а тому збитки завдані позивачем відповідачу за Договором субпідряду повинні бути зараховані до різниці виконаної роботи, а залишок невиконаної роботи повинен бути додатково компенсований відповідачу.

Позивач у відповіді на відзив та додаткових обґрунтуваннях позовних вимог з доводами відповідача не погоджується та вважає їх безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи,викладеним самим відповідачем. Позивач зауважує, що відповідно до вимог пунктів 4.2.2 та 4.2.4 Договору підрядник зобов`язується своєчасно оплачувати виконані роботи; у разі відсутності зауважень (незгоди) до виконаних робіт своєчасно підписувати акти приймання-передачі виконаних робіт, отримані від субпідрядника. На спростування доводів відповідач, позивач вказує, що акт здачі-приймання робіт № ОУ-0000141 від 22.10.2019 підписано відповідачем без жодних зауважень та незгоди до виконаних робіт, крім того часткова оплата у розмірі 174 452,53 грн свідчить про визнання заборгованості.

У письмових запереченнях на відповідь на відзив та на додаткові обгрунтування, підтримуючи свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, вказані твердження позивача відповідач вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам договору та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Також відповідач зауважує, що позивачем невірно застосовано пункт 5.9 Договору до розрахунку заявленої до стягнення пені, оскільки даний пункт не містить умов того, що застосовується розмір облікової ставки НБУ, що діяла на певну дату, проміжок часу та того, що нарахування пені здійснюється за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання.

В свою чергу, як встановлено судом та зазначено вище, пунктом 3.5 Договору сторони визначили умови оплати протягом 10 банківських днів на підставі та з дати підписання акта передачі-приймання робіт.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що за взаємною домовленістю сторін можуть застосовуватись інші способи, умови і форми розрахунків за даним Договором, що не заборонені чинним законодавством, про що сторони домовляються у письмовій формі.

Будь-яких доказів укладення між сторонами окремих додаткових угод про інше матеріали справи не містять.

Таким чином, сторони домовились, що оплата за виконані роботи здійснюється на вказаній умові, яка є спеціальною умовою щодо оплати за виконані роботи, яку має здійснити відповідач, прийнявши виконані позивачем роботи за актом здачі-приймання робіт № ОУ-0000141 від 22.10.2019.

Посилання відповідача на неотримання повної оплати від замовника за основним договором, оскільки позивачем не виконано повний об`єм роботи, не узгоджується з положеннями законодавства, відповідно до якого замовник і субпідрядник не мають права пред`являти один одному вимоги, пов`язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 838 Цивільного кодексу України).

Відтак, відповідно до пункту 3.5 Договору та пункту 10 Замовлення № 1, який містить посилання на пункт 3.5 Договору, визначені умови оплати протягом 10 банківських з дати підписання акта передачі-приймання робіт, відповідач зобов`язаний був сплатити повну вартість виконаних робіт до 05.11.2019 (включно), та оскільки останнім днем для оплати підрядником виконаних робіт було 21.05.2019, тому прострочення виконання ним свого зобов`язання почалося з 06.11.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Договору позивачем згідно акта здачі-приймання робіт № ОУ-0000141 від 22.10.2019 виконано робіт по збору врожаю сої на загальну суму 364 452,52 грн, відповідачем в свою чергу сплачено позивачу 174 452,53 грн, що підтверджується банківською випискою.

Разом з цим, судом встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом у даній справі (25.08.2020) відповідач здійснив оплату спірної заборгованості, що підтверджується відповідним платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи.

Разом з тим, в процесі розгляду справи позивачем було долучено до матеріалів справи докази часткового погашення відповідачем суми основної заборгованості, а саме 14.12.2020 відповідачем на рахунок позивача перераховано 10 000,00 грн та 27.01.2021 перераховано 10 000,00 грн з відповідним призначенням платежу.

Судом встановлено, що після звернення позивача до суду з позовом у даній справі відповідач здійснив часткову оплату спірної заборгованості.

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, враховуючи часткову сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн в погашення спірної заборгованості після звернення позивача з позовом до суду (що підтверджується належними доказами та безпосередньо самим позивачем), суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі № 911/3400/20 в частині стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної частини основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним Договором в частині оплати за виконані роботи нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеня в розмірі 59 924,66 грн, 3 % річних в розмірі 9 147,39 грн та інфляційні в розмірі 6 526,24 грн.

У сфері господарювання згідно з частиною другою статті 217, частиною першою статті 230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Розділом 5 Договору субпідряду на виконання сільськогосподарських робіт визначено відповідальність сторін, зокрема, пунктом 5.9 Договору визначено, що за прострочення оплати підрядник сплачує субпідряднику пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що нараховується на суму фактичної заборгованості.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).

В силу положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зі змісту статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги викладені відповідачем заперечення щодо відсутності підстав нарахування пені, посилаючись на те, що у Договорі прямо не визначено порядок нарахування пені, оскільки пункт 5.9 Договору узгоджується з вищенаведеними положеннями законодавства.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по оплаті за виконані роботи згідно підписаного акта передачі-приймання не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом та договором відповідальності.

Перевіривши розрахунок пені, котрий міститься в заяві про усунення недоліків б/н від 12.12.2020, судом встановлено, що позивачем не враховано положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, щодо шестимісячного періоду нарахування пені та невірно визначено початок боргового періоду, про що вказував відповідач у відзиві на позов.

Так, позивачем період прострочення визначено з 05.11.2019, тоді як 05.11.2019 останній день виконання зобов`язання (останній день оплати за виконані роботи), відповідно прострочення виникає з наступного дня, тобто з 06.11.2019.

Згідно з пунктом 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Разом з тим, позивачем 02.03.2021 було подано додаткові обґрунтування позовних вимог б/н від 01.03.2021 (вх. № суду 4978/21) в частині розрахунку пені, згідно якого сума пені нарахована за період з 06.11.2019 по 06.05.2020, чим усунуто недоліки попереднього розрахунку пені.

Перевіривши новий розрахунок пені судом встановлено, що сума пені в розмірі 43 026,06 грн нарахована в межах шестимісячного періоду на суми заборгованості з урахуванням часткових оплат, виконаних відповідачем. Наведений в додаткових обґрунтуваннях позовних вимог б/н від 01.03.2021 розрахунок пені не суперечить нормам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню в розмірі 43 026,06 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таку правову позицію висвітлено у постанові Верховного Суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64.

Перевіривши розрахунок 3% річних, котрі нараховані позивачем за період з 05.11.2019 по 31.10.2020 на суму заборгованості з урахуванням часткових проплат та складають 9 147,37 грн, судом встановлено, що позивачем так як і при розрахунку суми пені невірно визначено початок періоду прострочення, у зв`язку з чим за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом було здійснено власний перерахунок 3% річних за період з 06.11.2019 по 31.10.2020, відповідно до якого сума 3% річних становить 9 117,44 грн

Інфляційні втрати нараховані позивачем за період грудень 2019 лютий 2020 року на суму заборгованості 364 452,53; за березень 2020 року на суму 335 000,00 грн; за квітень 2020 року на суму 325 000,00 грн; за травень 2020 року на суму 315 000,00 грн; за червень 2020 року на суму 310 000,00 грн; за липень 2020 року на суму 300 000,00 грн; за серпень 2020 року на 250 000,00 грн; за вересень 2020 року на суму 215 000,00 грн; за жовтень 2020 року на суму200 000,00 грн.

З урахуванням того, що у грудні 2019 року, лютому, липні та серпні 2020 року мала місце дефляція, загальна сума інфляційних втрат за розрахунком позивача склала 6 526,64 грн.

Вказаний розрахунок є обґрунтованим та вірним, нормам законодавства не суперечить, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат в розмірі 6 526,64 грн.

Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з частиною другою статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина перша статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У зв`язку з тим, що доказів проведення повного розрахунку за позовними вимогами відповідачем у справу не подано, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 170 000,00 грн основної заборгованості, 43 026,06 грн пені, 9 117,44 грн 3 % річних та 6 526,64 грн інфляційних втрат. В частині стягнення 20 000,00 грн суми основного боргу провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору. В решті вимог у позові слід відмовити через неправильні розрахунки.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача і частина суми основного боргу, в якій провадження у справі підлягає закриттю, була сплачена ним у процесі розгляду справи судом, витрати по сплаті судового збору відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення 20 000,00 грн основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Консалтинг" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Театральна, будинок 11, офіс 33, ідентифікаційний код 42984901) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (03067, місто Київ, вулиця Виборзька, будинок 99, ідентифікаційний код 31115663) суму основної заборгованості в розмірі 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн 00 коп., пені 43 026 (сорок три тисячі двадцять шість) грн 00 коп., 9 117 (дев`ять тисяч сто сімнадцять) грн 44 коп. 3% річних, 6 526 (шість тисяч п`ятсот двадцять шість) грн 64 коп. інфляційних та 3 730 (три тисячі сімсот тридцять) грн 05 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 15.03.2021