ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4171/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
про стягнення 3763177,56 грн.
за участю представників:

позивача - Єфременко О.О.

відповідача - Басарт Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у загальній сумі 3763177,56 грн., у тому числі: основний борг у сумі 3184107,76 грн.; пеня у сумі 335135,00 грн., три проценти річних у сумі 150638,41 грн.; інфляційні втрати у сумі 93296,39 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, а саме 56447,66 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 1421/18-БО-32 постачання природного газу від 05.10.2018 щодо своєчасної оплати переданого газу за даним договором.

Ухвалою суду від 29.12.2020 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.01.2021 о 14:00.

Відповідач, через канцелярію суду 20.01.2021 за вх.№ 1352, надав відзив на позов. У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд в частині сплаченого основного боргу закрити провадження по справі, в іншій частині позову після перевірки розрахунків та розгляду клопотань прийняти рішення згідно законодавством України.

У підготовчому засіданні 25.01.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 15.02.2021 о 16:30.

Позивач, через канцелярію суду 01.02.2021 за вх.№ 2505, надав відповідь на відзив, згідно якої просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач, через канцелярію суду 12.02.2021 за вх.№ 3588, надав клопотання про зменшення пені на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України до розумного мінімального розміру - до 10%.

У підготовчому засіданні 15.02.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про відкладення підготовчого засідання на 22.02.2021 о 12:00.

Позивач, через канцелярію суду 19.02.2021 за вх.№ 4202, надав письмові заперечення на клопотання відповідача про зменшення пені, в яких вказував, що він не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідач, через канцелярію суду 22.02.2021 за вх.№ 4265, надав заяву про визнання позову.

Ухвалою суду від 22.02.2021 було відмовлено у прийнятті заяви відповідача про визнання позову та продовжено розгляд справи.

У підготовчому засіданні 22.02.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.02.2021 о 11:00.

У судовому засіданні 24.02.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 11.03.2021 о 12:30.

У судовому засіданні 11.03.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 15.03.2021 о 12:15.

Позивач, через канцелярію суду 12.03.2021 за вх.№ 1422, надав письмові пояснення щодо розміру основного боргу, в яких вказував, що станом на 12.03.2021 основний борг за договором №1421/18-БО-32 постачання природного газу від 05.10.2018 відсутній у зв`язку з його погашенням відповідачем після пред`явлення позову. При цьому позивач зазначав, що відповідно до ч.3 ст. 130 ГПК України сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (споживач) було укладено договір № 1421/18-БО-32 постачання природного газу (надалі - договір).

Також, між сторонами були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 01.11.2018, № 4 від 23.11.2018, № 5 від 20.03.2019, № 6 від 20.03.2019, № 7 від 29.03.2019, № 8 від 23.04.2019, № 9 від 23.04.2019, № 10 від 22.05.2019, № 11 від 29.05.2019, № 12 від 27.06.2019, № 13 від 27.06.2019, № 14 від 31.07.2019, № 15 від 31.07.2019, № 16 від 29.08.2019, № 17 від 30.08.2019, № 18 від 12.09.2019 та № 19 від 30.09.2019.

Відповідно до п.1.1. договору в редакції додаткової угоди № 4 до договору, постачальник зобов`язувався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язувався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору в редакції додаткової угоди № 4 до договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 14593322,73 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:

- від 31.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 686104,58 грн.;

- від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 2190235,36 грн.;

- від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 2953588,99 грн.;

- від 31.01.2019 за січень 2019 року на суму 3080157,37 грн.;

- від 28.02.2019 за лютий 2019 року на суму 2148744,28 грн.;

- від 31.03.2019 за березень 2019 року на суму 2014236,84 грн.;

- від 30.04.2019 за квітень 2019 року на суму 627821,08 грн.;

- від 31.05.2019 за травень 2019 року на суму 399960,77 грн.;

- від 30.06.2019 за червень 2019 року на суму 160182,08 грн.;

- від 31.07.2019 за липень 2019 року на суму 123064,13 грн.;

- від 31.08.2019 за серпень 2019 року на суму 95752,24 грн.;

- від 30.09.2019 за вересень 2019 року на суму 113475,01 грн.

Пунктом 5.1. договору в редакції додаткової угоди № 4 до договору було встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно позову позивач вказує, що відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводились з порушенням умов договору. В підтвердження даних обставин позивачем надано сальдо по підприємству відповідача за період з 01.10.2018 по 31.08.2020 та довідку по операціях по підприємству відповідача за період з 01.10.2018 по 31.08.2020. Також, позивачем в обґрунтування позовних вимог було надано до суду копії відповідних банківських виписок (том 1 а.с. 81 - 160).

Згідно п. 7.2. договору в редакції додаткової угоди № 4 до договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору в редакції додаткової угоди № 10 до договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Враховуючи наведені норми законодавства, прострочення відповідачем оплати за переданий газ за договором у розмірі 3184107,76 грн., суд дійшов висновку, що станом на момент пред`явлення позивачем позову до суду сума основного боргу відповідача за договором становила 3184107,76 грн.

Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем було сплачено позивачу за договором 3184107,76 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: № 1770 від 19.02.2021 на суму 200000,00 грн., № 1809 від 25.02.2021 на суму 900000,00 грн., № 1842 від 26.02.2021 на суму 1084107,76 грн., № 1444 від 29.12.2020 на суму 200000,00 грн., № 1478 від 30.12.2020 на суму 200000,00 грн., № 1615 від 02.02.2021 на суму 100000,00 грн., № 1649 від 08.02.2021 на суму 100000,00 грн., № 1717 від 16.02.2021 на суму 200000,00 грн., № 1761 від 18.02.2021 на суму 200000,00 грн.

За таких обставин господарський дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 3184107,76 грн. підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене, з огляду на умови договору, перевіривши розрахунок позивача пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність нарахування пені у сумі 335135,00 грн., 3% річних у сумі 150638,41 грн. та інфляційних втрат у сумі 93296,39 грн. за порушення відповідачем умов договору № 1421/18-БО-32 постачання природного газу від 05.10.2018.

Як вже було зазначено вище, відповідач подав клопотання про зменшення пені до 10%.

Розглянувши вищезазначене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач вказує наступне: зобов`язання відповідача виконані на 74 %; майновий стан відповідача є тяжким та збитковим; прострочення було невеликим, тобто відповідач докладав максимальні зусилля для вчасного розрахунку; у кредитора за цей час не виникло ніяких збитків; інфляційні нарахування та 3 % річних дуже великі та компенсують всі негативні наслідки для кредитора; виплата суми пені в повному обсязі значно вплине на роботу підприємства та поставить його на межі банкрутства, тому що немає джерела виплати штрафних санкцій, інфляційних та 3 % річних; чим більше відповідач сплачує пені, тим менше він зможемо сплатити за споживання газу в поточному періоді.

Також, в обґрунтування клопотання відповідач посилається на несвоєчасне відшкодування різниці в тарифах та вказує, що майновим стан ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" є критичним. При цьому відповідач вказує, що товариство у 2018 року мало збитки за 2018 рік у розмірі 4 млн. 476 тис. грн. (Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31 грудня 2018 р.), а за 3 квартал 2020 року збитки складають 3 млн. 890 тис. 100 грн. (Звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 р.).

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не має можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірними договорами відсутня.

При цьому суд зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, місцевим господарським судом стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що сплата штрафних санкцій зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, впливає на можливість вчасного та якісного постачання теплової енергії споживачам.

Зважаючи на специфіку господарської діяльності відповідача, скрутний фінансовий стан останнього, а також необхідність врахування інтересів позивача, суд дійшов висновку, що зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50 % забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 922/2130/19.

Здійснивши перерахунок суми пені з урахуванням її зменшення на 50%, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 167567,50грн.

В іншій частині стягнення пені суд відмовляє в задоволенні позову.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст.ст. 129, 130 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 56447,66 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 130, 202, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Провадження у справі № 922/4171/20 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (ідентифікаційний код 31555944) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077,76 грн. основного боргу - закрити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, ідентифікаційний код 31555944) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 167567,50 грн., три проценти річних у сумі 150638,41 грн.; інфляційні втрати у сумі 93296,39 грн. та судовий збір у сумі 56447,66 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, ідентифікаційний код 31555944).

Повне рішення складено "24" березня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/4171/20