РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2021Справа № 910/21136/20

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросторі" (49051, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Калинова, будинок 12, квартира 10; ідентифікаційний код 42304521)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Фід" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, будинок 13, квартира 39; ідентифікаційний код 40969881)

про стягнення 191 627, 67 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросторі" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Фід" про стягнення 191 627, 67 грн, з яких: 165 280, 15 грн - основного боргу, 3 692, 00 грн - 3% річних, 19 498, 51 грн - пені та 3 157, 01 грн - інфляційних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 19/16 від 16.09.2019 в частині здійснення оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що ухвала суду від 04.01.2021 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 312 та 14.01.2021 була отримана представником останнього, однак відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросторі" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Константа Фід" (покупець) укладено договір поставки № 19/16, відповідно до п. 1.1. договору якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність, а покупець прийняти й оплатити - макуху соняшникову, ріпакову та соєву, шрот соняшниковий та соєвий, олія соєва та соняшникова, соя полножировая (виробництва Україна) іменовані надалі - Товар.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, асортимент, вартість за одиницю, кількість, якість, умови поставки, строк оплати товару покупцем обумовлюється в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору та товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 3.7 договору поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах обговорених у специфікаціях.

Оплата за товар проводиться покупцем шляхом перерахуванням грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах, визначених специфікацією до даного договору. (п. 4.2. договору).

Суд вказує, що між сторонами до договору поставки укладено наступні специфікації, а саме:

- специфікація № 7 від 10.10.2019 на поставку шроту соняшникового, кількістю 55 тонн, вартістю 5 300, 00 грн за тонну, що в загальному становить 291 500, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 48 583, 33 грн.;

- специфікація № 7/1 від 16.10.2019 на поставку макухи соняшникової , кількістю 35 тонн, вартістю 5 200, 00 грн за тонну, що в загальному становить 180 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 30 333, 33 грн.;

- специфікація № 8 від 22.10.2019 на поставку макухи соняшникової , кількістю 35 тонн, вартістю 5 000, 00 грн за тонну, що в загальному становить 175 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 29 166, 67 грн.;

- специфікація № 9 від 22.10.2019 на поставку шроту соняшникового, кількістю 35 тонн, вартістю 5 000, 00 грн за тонну, загальному вартістю 175 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 29 166, 67 грн.

Пунктом 5 вказаних вище специфікацій закріплено, що покупець здійснює оплату за товар протягом 14 банківських діб після отримання товару, але після реєстрації податкових накладних згідно виставленого рахунку від постачальника.

На виконання вищезазначеного договору та специфікацій позивачем було здійснено поставку товару, який в свою чергу відповідачем було сплачено із затримкою строку та не в повному обсязі у відповідача існує заборгованість з основного боргу в розмірі 165 280, 15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 15/01-01 від 15.01.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається із доводів позивача ним на виконання умов договору було здійснено відповідачу поставку товару на загальну суму 1 765 280, 06 грн. згідно наступних видаткових накладних:

- № 3 від 23.09.2019 року на суму 227 455,86 грн.;

- № 6 від 27.09.2019 року на суму 151 263,90 грн.;

- № 11 від 01.10.2019 року на суму 193 424,14 грн.;

- № 13 від 04.10.2019 року на суму 134 726,10 грн.;

- № 15 від 07.10.2019 року на суму 171 287,87 грн.;

- № 17 від 10.10.2019 року на суму 117 000, 10 грн.;

- № 18 від 10.10.2019 року на суму 133 560,10 грн.;

- № 23 від 17.10.2019 року на суму 158 152, 12 грн;

- № 24 від 17.10.2019 року на суму 171 287, 87 грн.;

- № 28 від 23.10.2019 року на суму 177 786, 00 грн.;

- № 30 від 24.10.2019 року на суму 129 336,00 грн.

Суд вказує, що позивачем до матеріалів справи надано лише копії видаткових накладних № 18 від 10.10.2019 року на суму 133 560,10 грн.; № 23 від 17.10.2019 року на суму 158 152, 12 грн; № 24 від 17.10.2019 року на суму 171 287, 87 грн.; № 28 від 23.10.2019 року на суму 177 786, 00 грн.; № 30 від 24.10.2019 року на суму 129336,00 грн, які підписані представниками сторін, чиї підписи скріплені відповідними печатками товариств, що в свою чергу підтверджує факт поставки товару за вказаними накладними належним чином та виникнення у відповідача обов`язку здійснити оплату у відповідності до п. 5 специфікації до договору.

Згідно наявного в матеріалах справи акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.09.2019-04.08.2020, оборотно-сальдової відомості за період з 01.09.2019-24.12.2020 та з огляду на наявність банківської виписки за період з 01.09.2019-24.12.2020 відповідачем на виконання умов договору в загальному було сплачено кошти в сумі 1 599 999, 91 грн, в той час як товару було поставлено на суму 1 765 280, 06 грн.

Водночас, позивач в своїй позовній заяві звертає увагу суду на те, що реєстрація податкових накладних № 19 від 10.10.2019 року, № 24 від 17.10.2019 року, № 25 від 17.10.2019 року, № 29 від 23.10.2019 року, №31 від 24.10.2019 року з невідомих причин була зупинена ДПС України.

В подальшому ГУ ДПС у Дніпропетровській області були винесені рішення про відмову у реєстрації податкових накладних. Не погодившись з вищезазначеними рішеннями, позивачем було оскаржено їх у судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 у справі № 160/2269/20 адміністративний позов підприємства було задоволено, рішення про відмову у реєстрації податкових накладних були скасовані. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 набрало законної сили 07.09.2020 року.

Після отримання виконавчого листа у справі позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби, на підставі якої було 03.11.2020 року було відкрито виконавче провадження №63465364.

За наслідками виконавчого провадження, а саме, 25.11.2020 року ДПС України вищезазначені податкові накладні були зареєстровані, про що відповідача було повідомлено у телефонному режимі.

Більш того, позивач зазначає, що дана інформація є у розпорядженні відповідача, оскільки у Системі електронного адміністрування ПДВ був збільшений реєстраційний ліміт податку на додану вартість у зв`язку з отриманням податкового кредиту

Таким чином позивач зазначає, що ним були вчинені всі необхідні дії, спрямовані на реєстрацію податкових накладних, складених в адресу відповідача, що свідчить про виконання вимог договору №19/16 від 16 вересня 2019 року та специфікацій до нього.

Крім того, судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із претензією № 1 від 12.08.2020 щодо необхідності погашення існуючої заборгованості, однак відповідачем станом на дату звернення до суду з позовом кошти сплачено не було. Докази направлення даної претензії наявні в матеріалах справи.

Суд зазначає, що станом на дату ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем суми боргу в розмірі 165 280, 15 грн., а саме 35 944, 15 грн - залишок заборгованості за видатковою накладною № 28 від 23.10.2019 на суму 177 786, 00 грн та за видатковою накладною № 30 від 24.10.2019 на суму 129 336, 00 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відтак, підсумовуючи викладене вище, враховуючи встановлені судом обставини та те, що відповідачем не надано доказів належного виконання умов договору, а відтак не спростовано заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано належним чином умови договору поставки № 19/16 від 16.09.2019 та умови специфікацій до даного договору (п. 5), а відтак на переконання суду позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 165 280, 15 грн за видатковою накладною № 28 від 23.10.2019 (в частині непогашеної суми 35 944, 15 грн) та № 30 від 24.10.2019 (в частині суми 129 336, 00 грн.) підлягає задоволенню.

Також, позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки, здійснено нарахування 3 % річних - 3 692, 00 грн, пені - 19 498, 51 грн та інфляційні втрати в розмірі - 3 157, 01 грн.

Відповідно до п. 5.1. та п. 5.2 договору у випадку невиконання сторонами своїх обов`язків по цьому договору вони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

У випадку порушення строків оплати за поставлений товар покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за яких нараховується пеня від суми боргу за кожний день прострочення оплати.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахувань позивачем інфляційних втрат, суд зазначає, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Таким чином враховуючи наданий позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд здійснивши перевірку останнього дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню в загально розмірі пеня - 19 498, 51 грн, 3 % річних - 3 692, 00 грн та інфляційні втрати - 1 979, 13 грн, які відповідно нараховані:

- на суму 35 944, 15 грн (за видатковою накладною № 28 від 23.10.2019) за період з 13.11.2019 по 13.05.2020 пеня в розмірі 4 240, 40 грн; 3 % річних за період з 13.11.2019 по 12.08.2020 в розмірі 801, 00 грн та інфляційні втрати за грудень 2019 - липень 2020 (повні місяці) в розмірі 430, 41 грн.;

- на суму 129 336, 00 грн (за видатковою накладною № 30 від 24.10.2019) за період з 14.11.2019 по 14.05.2020 пеня в розмірі 15 258, 10 грн; 3 % річних в розмірі 2 891, 00 грн та інфляційні втрати за грудень 2019 - липень 2020 (повні місяці) в розмірі 1 548, 72 грн.

З огляду на викладене вище, вимога позивача в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також суд зазначає, що питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу наразі судом не здійснюється для забезпечення позивачу права надати відповідні докази понесення вказаних витрат у відповідності до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросторі" - задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Константа Фід" (01001, м. Київ, пров. Тараса Шевченка, будинок 13, квартира 39; ідентифікаційний код 40969881) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросторі" (49051, обл. Дніпропетровська, м. Дніпро, вул. Калинова, будинок 12, квартира 10; ідентифікаційний код 42304521) основний борг в розмірі 165 280 (сто шістдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят) грн 15 коп., пеню в розмірі 19 498 (дев`ятнадцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 51 коп., 3 % річних в розмірі 3 692 (три тисячі шістсот дев`яносто дві) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 979 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 13 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 856 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн 75 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 12.03.2021

Суддя Д.О. Баранов