РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2021Справа № 910/13461/20
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуб О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 24 356, 43 грн.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.03.2021.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 24 356, 43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 було відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.10.2020 від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2020 було здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2020.

Крім того, вищезазначеною ухвалою було витребувано у Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Полтавській області належним чином засвідчені копії матеріалів кримінального провадження та/або справи про адміністративне правопорушення, складених у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 20.05.2018 під час керування транспортним засобом «ВАЗ 21070» реєстраційний номер НОМЕР_1 правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулась ДТП та було заподіяно шкоду транспортного засобу «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 (ідентифікатор картки ДТП № НОМЕР_3 ) та у Моторно (транспортного) страхового бюро України інформацію (ким видавався зазначений поліс, розмір франшизи, який його термін дії; дата його укладення; цивільно-правова відповідальність якого транспортного засобу була застрахована із зазначенням П.І.Б. страхувальника), щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 4108251, який належить Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

24.11.2020 від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація щодо полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 4108251.

У судовому засіданні 14.12.2020 уповноважений представник відповідача надав усні пояснення по справі та заперечував проти позовних вимог у повному обсязі.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 14.12.2020 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 було продовжено строк підготовчого провадження та відкладено розгляд справи на 25.01.2021.

22.12.2020 від Головного управління Національної поліції України в Полтавській області надійшло повідомлення по справі.

21.01.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У судовому засіданні 25.01.2021 уповноважений представник відповідача надав усні пояснення по справі, на рахунок закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечував.

Представник позивача у судове засідання 25.01.2021 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2020 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 15.02.2020.

08.02.2020 від Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

09.02.2020 від Полтавського районного управління поліції ГУ НП в Полтавській області надійшли витребуванні документи по справі.

12.02.2020 від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Судове засідання 15.02.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Алєєвої І.В. на лікарняному з 09.02.2021 по 26.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 було перепризначено розгляд справи на 22.03.2021.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 22.03.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20.04.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (Позивач/Страховик) та Представництвом «Ядран - Галенська Лабораторія» (Страхувальник Позивача) було укладено Договір №28-0199-0107-18-00295 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір страхування) щодо автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль).

20.05.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю застрахованого автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду №073393, виданої Управлінням патрульної поліції в Полтавскій області та відповіді Національної поліції України про ДТП вищевказана дорожньо-транспортна пригода 20.05.2018 відбулася внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.

21.05.2018 до позивача звернувся страхувальник позивача з заявою про настання страхового випадку та виплатою страхового відшкодування.

21.06.2018 позивачем на підставі рахунку № від 15.06.2018 було складено страховий акт та розрахунок суми страхового відшкодування.

На виконання умов Договору страхування, відповідно до Заяви Страхувальника, розрахунку, страхового акта Позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 22 392, 51 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 12714 від 21.06.2018 р.

Відповідно до Полісу № АК 4108251 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача із встановленим розміром франшизи - 0 грн., що підтверджується відповіддю від Моторно (транспортного) страхового бюро України на запит суду.

У зв`язку з цим, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

06.10.2020 від відповідача надійшов відзив по справі, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 водія автомобіля «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Однак, вина фізичної особи ОСОБА_1 не встановлена у судовому порядку.

Крім того, згідно з витребуваної інформації у Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Полтавській області вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 за вчинене ДТП до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався.

Зокрема, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Положеннями статті 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України, статті 4 Закону України "Про страхування" залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

У свою чергу, за вольовою ознакою згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися судом у кожному конкретному випадку.

Чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) вимоги до відповідача.

Оскільки, згідно з витребуваної інформації у Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Полтавській області вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 за вчинене ДТП до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, а отже вина фізичної особи ОСОБА_1 не встановлена у судовому порядку.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового зору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.03.2021.

Суддя І.В. Алєєва