ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22.03.2021м. ДніпроСправа № 904/2580/21

Суддя Ніколенко М.О., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

до Відповідача-1: Житлово-будівельного кооперативу "Восток-24", м. Кривий Ріг

Відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Кривий Ріг

Відповідача-3: ОСОБА_3 , м. Кривий Ріг

про захист прав споживача послуг; відшкодування матеріальної шкоди в сумі 63 621,82 грн. та моральної шкоди в розмірі 480 000,00 грн.; визнання відсутності права у ЖБК "Восток-24" вимагати сплати за Житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача-1: Житлово-будівельного кооперативу "Восток-24", Відповідача-2: ОСОБА_2 , Відповідача-3: ОСОБА_3 про:

- визнання відсутності права у ЖБК «Восток-24» вимагати сплати за житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку, оскільки ЖБК «Восток-24» є фіктивною організацією і не може бути управителем будинку по АДРЕСА_1 ;

- солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди (реальних збитків) в розмірі 63621,82 грн.;

- солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмір 480 000,00 грн. за систематичне порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», за надання завідомо неправдивої інформації споживачу, за постійне ведення в оману позивача, як споживача та за завдану шкоду тривалими (16 років) протиправними діями «керівників» юридичної особи ЖБК «Восток-24», що декларує надання комунальних послуг (які не має права надавати взагалі), стягнути солідарно з відповідачів;

- солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача та його представників судових витрат, пов`язаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли позивач та його представники з`являлися до суду, по 288,88 грн. за кожне засідання;

- у разі скасування державної реєстрації ЖБК «Восток-24» до винесення рішення в справі, всі вимоги щодо матеріальної та моральної шкоди стягнути з відповідачів 2 та 3 солідарно.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 173 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об`єднання вимог за підставами виникнення означає, що вони походять від загальної підстави.

Частиною 4 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 №9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №904/1083/18 викладено правовий висновок про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Так, у якості підстави для визнання відсутності права у ЖБК «Восток-24» вимагати сплати за житлово-комунальні послуги та послуги за утримання будинку позивач посилається на порушення засновниками ЖБК «Восток-24» вимог законодавства під час створення юридичної особи; відсутність встановлених чинним законодавством підстав для здійснення управління багатоквартирним будинком житлово-будівельним кооперативом.

Разом з цим, позивачем заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди (реальних збитків) в розмірі 63 621,82 грн. У склад такої шкоди увійшли витрати позивача, понесені під час виконавчого провадження з виконання рішень у інших (цивільних) справах та витрати на надання правової допомоги, понесені позивачем під час розгляду справи № 910/1996/16-ц.

Також позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача та його представників судових витрат, пов`язаних з явкою до суду (під час розгляду інших (цивільних) справ, що мали місце між сторонами) у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли позивач та його представники з`являлися до суду, по 288,88 грн. за кожне засідання.

Статтею 123 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ст. 133 ЦПК, передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ст. 137 ЦПК, передбачено, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 2 ст. 138 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

За таких обставин, витрати на правову допомогу та компенсація за відрив від звичайних занять є судовими витратами та мають бути розподілені за клопотанням сторони, що понесла такі витрати, за результатами розгляду справи в межах розгляду цієї справи.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених під час виконавчого провадження з виконання рішень у інших (цивільних) справах, також не є мають ознак спору, що виник з господарської діяльності. А отже, з огляду на суб`єктивний склад сторін, мають розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмір 480 000,00 грн. за систематичне порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», за надання завідомо неправдивої інформації споживачу, за постійне ведення в оману позивача, як споживача та за завдану шкоду тривалими (16 років) протиправними діями «керівників» юридичної особи ЖБК «Восток-24», що декларує надання комунальних послуг (які не має права надавати взагалі), стягнути солідарно з відповідачів.

Вбачається, що у даному випадку у позивача (як фізичної особи) наявний спір з ЖБК «Восток-24» щодо порушення останнім ЗУ «Про захист прав споживачів» під час надання житлово-комунальних послуг.

В даному випадку судом мають досліджуватись обставини щодо наявності порушення відповідачем-1 прав позивача як побутового споживача.

Тобто, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмір 480 000,00 грн. не пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав. А отже, з огляду на суб`єктивний склад сторін, мають розглядатись в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, вимоги позивача про:

- солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди (реальних збитків) в розмірі 63621,82 грн.;

- солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмір 480 000,00 грн. за систематичне порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», за надання завідомо неправдивої інформації споживачу, за постійне ведення в оману позивача, як споживача та за завдану шкоду тривалими (16 років) протиправними діями «керівників» юридичної особи ЖБК «Восток-24», що декларує надання комунальних послуг (які не має права надавати взагалі), стягнути солідарно з відповідачів;

- солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача та його представників судових витрат, пов`язаних з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні, коли позивач та його представники з`являлися до суду, по 288,88 грн. за кожне засідання -

не підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

А отже, позивачем при зверненні до суду з цим позовом порушено правила об`єднання позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачу.

Керуючись п. 2 ч. 5 ст. 174, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву і додані до неї документи.

Ухвала набирає законної сили 22.03.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 22.03.2021.

Суддя М.О. Ніколенко