ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

23.03.2021 м.Дніпро Справа № 876/13/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі судді: Іванова О.Г.,

секретар судового засідання: Грачов А.С.

представники сторін:

від позивача: Колодочка П.О., адвокат, довіреність №7096-к-н-о від 20.11.2019 р.;

від відповідача-2: Лазарчук М.В. адвокат, ордер серії РН №809108 від 23.03.2021 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_1., паспорт № НОМЕР_1 від 02.03.2018 р.;

від відповідача-1: представник не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_1 ) про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020, постановленого суддею Згонік С.В., у третейській справі №91/2020

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне

відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Рівне

про стягнення 31 940,45 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", м. Київ (далі - позивач) звернулося до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (далі - Третейський суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне (відповідач-1) та ОСОБА_1 , м. Рівне (далі - відповідач-2) про стягнення 31 940,45 грн.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 у справі № 91/2020 позов Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Рівне про стягнення 31 940,45 грн, задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне та ОСОБА_1 , м. Рівне на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ заборгованість за договором б/н від 11.08.2014 в розмірі 31 940,45 грн (заборгованість за кредитом).

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне та ОСОБА_1 , м. Рівне на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 1360,00 грн третейського збору за подання позовної заяви.

Відповідачам наданий п"ятиденний строк на добровільне виконання рішення третейського суду.

18.01.2021 (згідно дати на поштовій накладній на конверті) ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_1 ) звернулась до Центрального апеляційного господарського суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 у третейській справі №91/2020 в частині солідарного стягнення з неї заборгованості.

При цьому, одночасно у змісті заяви викладено клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про скасування рішення третейського суду, яке обґрунтовано тим, що заявниця отримала рішення третейського суду від 20.08.2020 лише 18.12.2020, що підтвердила ксерокопією конверту, в якому надійшло рішення третейського суду.

Заяву мотивовано відсутністю у підписаному між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" договору поруки третейського застереження, умови зазначеного договору поруки також не містять угоди сторін про передачу спору на вирішення третейським судом; окремої третейської угоди чи застереження між заявником та Банком не укладалось.

З урахуванням того, що угода між заявником та Банком про передачу спору на вирішення третейського суду відсутня, справа в частині вимог до ОСОБА_1 , як поручителя, прийнята судом у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, що за приписами п.2 ч.2 ст.350 ГПК України є підставою для скасування рішення в частині питань, які виходять за межі третейської угоди, а саме в частині вимог до відповідача-2.

Додатково наголошує, що у 2020 році колишній чоловік і одночасно заступник директора ОСОБА_5 вимусив ОСОБА_1 звільнитися і став директором підприємства; при цьому статті 51 Закону України "Про третейські суди" і ст.350 ГПК України містять виключний перелік підстав для скасування третейського рішення, в той же час, заявниця вважає таку правову позицію необґрунтованою, оскільки третейський суд, як недержавний орган, наділяється правом приймати очевидно незаконні рішення (нехтуючи норми Конституції України, матеріального та процесуального права) і вказане не є підставою для скасування третейського рішення.

Вказує, що в даному випадку через звільнення з підприємства заявниця не мала всіх документів, на яких ґрунтувались позовні вимоги, при цьому неодноразові клопотання до третейського суду про направлення копій документів були знехтувані третейським судом, що позбавило заявницю можливості подати ґрунтовні заперечення, таким чином, має місце порушення норм процесуального права.

З урахуванням відсутності в рішенні третейського суду даних щодо отримання підприємством відповідача-1 коштів, періоду виникнення заборгованості, даних щодо пред"явлення вимоги поручителю, вважає, що третейським судом не досліджено взагалі чи є чинним договір поруки та чи наявне у позивача право на звернення до суду по відношенню до заявника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2021 для розгляду справи № 876/13/21 визначено головуючого суддю - Іванова О.Г .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.01.2021 заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з невиконанням заявницею п.2 ч.4 ст.347 ГПК України. Заявниці наданий строк для усунення недоліків заяви відповідно до ч. 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України.

16.02.2021 на адресу суду від заявниці надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано: свідоцтво про шлюб, відповідно до якого ОСОБА_1 взяла шлюб з ОСОБА_7 (громадянином Турецької Республіки), докази звернення до позивача щодо отримання документів, відповідь відповідача-1 щодо неможливості надати затребувані документи, витяг із Умов і правил надання банківських послуг, який містить п.1.1.7, клопотання про витребування доказів, відповідно до якого, з урахуванням неможливості самостійно виконати п.2 ч.4 ст.347 ГПК України та наведення заходів, яких вжила заявниця для самостійного отримання доказів, просила суд витребувати у позивача договір б/н від 11.08.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біолен" та Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк"; договір поруки № РOR310 від 15.01.2015, укладений між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 .

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2021 заявниці відновлено строк подачі заяви про скасування третейського рішення; заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду; судове засідання з розгляду заяви призначено на 11.03.2021; витребувано у Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" справу № 91/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне (відповідач-1) та ОСОБА_1 , м. Рівне (далі - відповідач-2) про стягнення 31 940,45 грн.

09.03.2021 від заявниці до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції забезпечення якої слід доручити Господарському суду Рівненської області.

Через відрядження суддя-доповідача в період з 08.03.2021 по 12.03.2021 розгляд заяви 11.03.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 12.03.2021 визначена нова дата судового засідання - 23.03.2021 о 10:30 годині; задоволено клопотання ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд заяви в режимі відеоконференції з Господарським судом Рівненської області.

У відзиві на заяву ОСОБА_1 про часткове скасування рішення третейського суду, АТ КБ "Приватбанк" проти її задоволення заперечило, зазначило, що заяву ОСОБА_1 помилково прийнято до розгляду, оскільки за нормою ч.3 ст. 346 ГПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Вказує, що нормами процесуального закону не передбачено можливості поновлення судом строку на подання саме учаснику третейського розгляду заяви про скасування рішення третейського суду. Строк, встановлений ч.2 ст. 346 ГПК України, є преклюзивним та поновленню не підлягає, а його закінчення є безумовною підставою для повернення заяви. Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові по справі №774/61/18, провадження №61-35251ав18. Отже, оскільки ОСОБА_1 була стороною третейської справи в прийнятті її заяви слід було відмовити.

Зазначає, що Законом України "Про третейські суди" не виключені з підвідомчості третейського суду спори за позовами банку.

Вказує, що рішення не повинно суперечити принципу правової визначеності та остаточності, посилаючись на позицію Верховного Суду у справі№6-1422цс17 від 06.09.2017, відповідно до якої можливість оскарження рішення третейського суду є обмеженою. Вказує, що за приписами ч.2 ст.261 ГПК України суд мав відмовити у прийнятті заяви, позаяк з дня винесення рішення третейським судом (04.07.2019 у справі №60/2019) пройшло більше року.

Вважає, що скасування рішення третейського суду буде суперечити принципу визначеності та остаточності судового рішення.

Вказує на те, що рішення третейського суду ухвалено відповідно до вимог закону та зі спору, передбаченого третейською угодою, питання вирішені третейським судом не виходять за межі третейської угоди; доказів того, що третейську угоду визнано недійсною заявником не надано; склад третейського суду відповідав вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних законом інтересів відповідно до закону; питання про права та обов"язки осіб, що не брали участі у справі третейським судом не вирішувались. Таким чином, третейським судом правомірно вирішено, що заява, подана АТ КБ "Приватбанк" підлягає задоволенню.

Посилаючись на ст.ст.530, 1054 ЦК України зазначає, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, а факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов"язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 24.07.2019 по справі №176/2251/18).

Звертає увагу, що позичальник, звернувшись в Банк із анкетою-заявою, погодився на те, що ця анкета-заява, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку разом складають договір про надання банківських послуг; за своєю правовою природою такий договір є договором приєднання, який укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому без можливості запропонувати свої умови договору. Укладений договір про надання банківських послуг не визнаний недійсним і його правомірність презюмується, тому твердження заявника про те, що даний договір не містить усіх істотних для кредитною договору умов, тобто зміст кредитного зобов`язання сторонами не узгоджений, є помилковими (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 по справі №208/9772/14 (провадження № 61- 16995св18)).

Вважає, що інші твердження заявника не впливають на законність оскаржуваного третейського рішення.

Стверджує, що заявниця в порушення приписів процесуального права не надавала належних доказів в підтвердження своїх заперечень.

Також до відзиву надані витребувані у банку договір б/н від 11.08.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біолен" та Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк"; договір поруки № РOR310 від 15.01.2015, укладений між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 .

Вказаний відзив на заяву надійшов до суду засобами поштового зв"язку (подано до відділення зв"язку 22.03.2021) вже після судового засідання, при цьому, в ухвалі від 16.02.2021, яку позивач отримав на свою електронну скриньку в цей же день - 16.02.2021, останньому встановлений строк для подачі відзиву на заяву до 09.03.2021.

Враховуючи, що заявником відзив на заяву направлений з порушенням вказаного строку та у відзиві позивач не порушує питання щодо його відновлення доводи письмового відзиву не приймаються судом.

17.02.2021 до Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали третейської справи №91/2020.

В судовому засіданні 23.03.2021 представник позивача тезисно навів доводи відзиву на заяву, просив залишити третейське рішення без змін, подану заяву про скасування частково рішення третейського суду - без задоволення, вважає необхідним повернути заяву.

Представник відповідача-1 - ТОВ "Біолен" в судове засідання не з"явився; будь-яких клопотань з цього приводу суду не надав; про час та місце розгляду справи повідомлявся засобами електронного зв"язку на офіційну електронну пошту підприємства, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Заявниця та її представник підтримали доводи заяви, просили її скасувати з наведених в заяві підстав.

Відповідно до ч.2 ст.349 ГПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 23.03.2021 оголошено вступну та резолютивну частину ухвали Центрального апеляційного господарського суду.

Оцінивши матеріали заяви та додані до неї документи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що заява ОСОБА_1 щодо скасування рішення третейського суду в частині вимог до відповідача-2 (поручителя) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 24 Господарського процесуального кодексу України справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно із частиною 3 статті 349 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Згідно з частинами 2, 3 ст.51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

- справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

- рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які входять за межі третейської угоди;

- третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

- склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону;

- третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні приписи містяться і у ст.350 ГПК України, відповідно до частини 1 якої рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Частиною 2 статті 350 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, а саме:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Перевіривши вищезазначені обставини, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про третейські суди" третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. У свою чергу, третейський суддя - це фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського судуза наявності між сторонами третейської угоди.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ, у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов`язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, стаття 6 Закону України "Про третейські суди" містить вичерпний перелік справ (спорів), які не підвідомчі третейським судам.

Частиною 1 статті 22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди.

За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження.

Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Як вбачається з матеріалів третейської справи № 91/2020, 11.08.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Біолен" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно Заяви Товариство з обмеженою відповідальністю "Біолен" висловило згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), що розміщені на сайті www.pb.ua, Тарифами Банку, які разом із Заявою складаються Договір банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014.

Відповідно до Договору для Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен" було встановлено максимальний кредитний ліміт у розмірі з 11.01.2018 - 110 000 грн., на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку Банку. Кредит у розумінні п. 3.2.1.4.1.4 Умов погашено не було.

В матеріалах третейської справи наявний витяг з "Умов та правил надання банківських послуг" (а.с. 14-41 трет. справи).

Відповідно до п.3.2.1.1.16 Умов - при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1 Умов - кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Відповідно до 3.2.1.1.8 Умов - Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі).

Відповідно до п. 3.2.1.1.6 Умов Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання, інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши Відповідачу-1 кредитний ліміт в розмірі 110000,00 грн.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.4 Умов під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Відповідно до п. 3.2.1.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до 3.2.1.5.4 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, здійснюється Протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Пунктом 3.2.1.6.1 Умов зазначено, що цей договір, а саме - обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта набирає чинності з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання ліміту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Пунктом 1.1.7.29 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачено, що сторони домовилися, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору та інших договорів між Банком та Клієнтом або у зв`язку з ними, в тому числі такі, що стосуються їх виконання, порушення, припинення або визнання дійсними, підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду):

- Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);

- Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Юридичні компанії України" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. ім.. Газети "Правда", буд.29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);

- суд загальної юрисдикції.

Сторони домовились, що усі спори стосовно визнання даного договору та інших договорів між Банком та Клієнтом недійсними підлягають вирішенню в одному із зазначених судів (за вибором сторони, яка ініціює звернення до суду):

- Постійно діючий Третейський суд при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр.. К.Маркса, 60; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);

- Постійно діючий третейський суд При Асоціації "Юридичні компанії України" (адреса суду: 49000, м. Дніпропетровськ, пр. ім. Газети "Правда", буд. 29, оф.413; спір розглядається одноособово призначеним Головою Третейського суду суддею);

- суд загальної юрисдикції.

Посилаючись саме на цей пункт "Умов та Правил надання банківських послуг" щодо наявності третейського застереження, заявник і звернувся з відповідним позовом до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз".

Крім того, між Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 15.01.2015 № РOR310, унаслідок чого ОСОБА_1 несе солідарну відповідальність перед Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" за виконання зобов`язань ТОВ "Біолен" за Договором.

Відповідно до п.1.1 договору поруки № РOR310, укладеного 15.01.2015 між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк", ОСОБА_1 надає поруку Поручителя перед Кредитором за виконання ТОВ "Біолен" зобов`язань за угодами- приєднання до:

п.1.1.1 розділу 3.2.1 "Кредитний ліміт" Умов та правил надання банківських послуг, далі Угода1 по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.1 "Угоди1" - 0% річних;

- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.2 "Угоди1" - 36% річних;

- за період користування кредитом згідно п.3.2.1.4.1.3 "Угоди1" - 56% річних;

б) комісійної винагороди згідно п.3.2.1.1.17 "Угоди1" в розмірі 3% від суми перерахувань;

в) винагороди за використання ліміту відповідно до 3.2.1.4.4 "Угоди1" 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць".

г) кредиту в розмірі 50000,00 грн.(п"ятдесят тисяч).

Якщо під час виконання "Угоди1" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою1" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.1.2 до розділу 3.2.2 "Кредит на послугою "Гарантовані платежі" Умов та правил надання банківських послуг "Угода2" по сплаті:

а) процентної ставки за користування кредитом:

- за період користування кредитом згідно п.3.2.2.2. "Угоди2" - 36 % річних;

- за період користування кредитом у разі прострочки згідно п.3.2.2.2. "Угоди2" - 56 % річних;

б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у "Угоді2"

в) кредиту в розмірі 50 000,00 грн.

Якщо під час виконання "Угоди2" зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за "Угодою2" в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні.

Відповідно до п.1.2, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за "Угодою 1 та Угодою 2" в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Як вбачається з матеріалів третейської справи, оскаржуване рішення прийнято у спорі, що виник з підстав невиконання відповідачем-1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та підтвердженої заборгованості за кредитом. Отже, Позовні вимоги Позивач обґрунтовував наявністю укладеного Договору банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014, факту виконання Позивачем зобов`язань за Договором у вигляді надання кредитного ліміту у розмірі 110000,00 грн., непогашення кредиту з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", а також наявністю договору поруки із ОСОБА_1 від 15.01.2015 № РOR310.

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення Третейського суду в частині солідарного обов"язку ОСОБА_1 , ОСОБА_1 посилалася на те, що предметом спору у справі №91/2020 виступали різні самостійні договірні відносини - між кредитором і боржником та між кредитором і поручителем - за різними самостійними основними договорами. При цьому умови договору поруки не містять третейського застереження. Відтак, в оскаржуваному рішенні третейського суду вирішено питання, яке не передбачено третейською угодою між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 , що є безумовною підставою для скасування даного рішення в частині поручителя.

Предметом позову у справі 91/2020 було стягнення заборгованості з підстав неналежного виконання боржником (відповідачем-1) своїх зобов`язань за Договором банківського обслуговування № б/н від 11.08.2014.

Так, 15.01.2015 між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" укладено Договір поруки № РOR310, умовами якого є надання поруки Відповідачем-2- ОСОБА_1 (на даний момент ОСОБА_1 ) за виконання зобов`язань Відповідачем-1 - Товариством з обмеженою відповідальністю "Біолен".

Як вбачається з тексту договору поруки, останній не містить третейського застереження, окремої угоди про розгляд спорів третейським судом між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" укладено не було, протилежних доказів АТ КБ "Приватбанк" не надано. З огляду на вказане, враховуючи вимоги чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку, що рішення третейського суду в частині поручителя прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, отже, рішення третейського суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог до відповідача-2 на підставі п.2 ч.2 ст.350 ГПК України.

При цьому Верховний Суд у постанові від 03.12.2019 по справі №876/42/19, які виникли з аналогічних відносин, дійшов висновку, що спір в частині поручителя за аналогічних правовідносин не підвідомчий третейському суду, а відтак є вірним скасування рішення третейського суду в частині поручителя.

В свою чергу, Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що і не підвідомчість спору третейському суду, і вирішення третейським судом питання щодо відповідача-2 (поручителя) не передбаченого третейською угодою є підставою для скасування третейського рішення в частині поручителя (відповідача-2).

Таким чином, рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 20.08.2020 у справі №91/2020 підлягає частковому скасуванню на підставі положень ст.351 Господарського процесуального кодексу України.

Усні доводи позивача щодо необхідності повернення заяви з підстав пропуску заявницею строку на подачу заяви, що імперативно викладено у ч.3 ст.346 ГПК України та посилання на висновки Верховного Суду, викладені у постанові по справі №774/61/18 (провадження 61-35251ав18), відхиляються судом, оскільки висновок, наведений у цій постанові стосується норм Цивільного процесуального кодексу України, норми якого дійсно не передбачають можливості для відновлення строку на подачу заяви про скасування рішення третейського суду. Натомість, норми Господарського процесуального кодексу України, зокрема тієї ж ч.3 ст.346 ГПК України містять умови щодо можливості відновлення строку для подачі заяви про скасування рішення третейського суду, якщо суд визнає такі причини поважними.

Заявницею доведено, що рішення третейського суду від 20.08.2020 нею отримано 18.12.2020 і вона в місячний строк з моменту його отримання оскаржила вказане рішення до компетентного суду; при цьому суд наголошує, що необхідною умовою здійснення стороною права на оскарження є її обізнаність зі змістом оскаржуваного судового рішення, що, в даному випадку, стало можливим саме з дати отримання документу (18.12.2020); суд також звертає увагу, що на відміну від судових рішень, які розміщуються у Єдиному державному реєстрі судових рішень, та їх огляд доступний безоплатно та цілодобово, рішення третейського суду, окрім як в паперовому варіанті, не існує, в свою чергу, рішення від 20.08.2020 згідно матеріалів третейської справи направлено заявниці 19.11.2020 (а.с.105 трет. справи), майже через три місяці з моменту його ухвалення, що відповідає конверту, який додала до заяви заявниця, а також свідчить, що третейським судом направлено рішення заявниці наприкінці строку його оскарження, відтак, причини пропуску строку для звернення із заявою є поважними і суд визнав можливим його відновити, а заявниця звернулась в місячний строк з моменту отримання третейського рішення.

Доводи позивача, що у разі скасування третейського рішення вказане буде суперечити принципу визначеності та остаточності судового рішення, відхиляються судом, оскільки вказаний принцип стосується неможливості перегляду остаточного судового рішення, тобто, по-перше, ухваленого компетентним судом (державною інституцією судової гілки влади), по-друге, остаточним судом, тобто судом касаційної інстанції (за можливості касаційного оскарження рішення). Третейське ж рішення ухвалено третейським судом, тобто недержавним незалежним органом, що визначено ч.1 ст.2 Закону України "Про третейські суди".

Крім того, суд зазначає, що по-перше, норми розділу VІІ Господарського процесуального кодексу України не містять бланкетних (відсильних) норм до ст.261 ГПК України, по-друге, позивач посилається як на підставу відмови у прийнятті заяви за цією нормою на рішення від 04.07.2019 у третейській справі №60/2019, яка не є предметом оскарження у цій справі, відтак, доводи позивача стосовно необхідності відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 , як поданої зі спливом одного року з моменту ухвалення рішення третейським судом, Центральний апеляційний господарський суд також відхиляє.

Решта доводів позивача, наведені в судовому засіданні, не приймаються судом, як такі, що не спростовують фактичних обставин справи щодо прийняття третейським судом рішення в частині відповідача-2 не передбаченого третейською угодою.

Щодо доводів заявниці про порушення третейським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, зокрема не направлення на клопотання заявниці копій необхідних документів, не встановлення дійсності поруки, то вони відхиляються судом, оскільки суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для скасування рішення третейського суду, визначених ст. 51 Закону України "Про третейські суди" та ст. 350 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір, сплачений заявником при поданні заяви про скасування рішення третейського суду, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. 129, 256, 346-351 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 20.08.2020 у третейській справі №91/2020 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біолен", м. Рівне, відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Рівне про стягнення 31 940,45 грн в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , - задовольнити.

Рішення Постійно діючого регіонального Третейського суду України при Асоціації "Дніпровський Банківський союз" від 20.08.2020 у справі №91/2020 - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно суми заборгованості у розмірі 31940,45 грн. та 1360,00 грн третейського збору та добровільної сплатити Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" присуджені цим рішенням на його користь грошові кошти шляхом безготівкового переказу на р/р НОМЕР_3 в АТ КБ "Приватбанк".

У задоволенні позову в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за Договором № б/н від 11.08.2014 в розмірі 31940,45 грн. та третейського збору за подання позовної заяви у сумі 1360,00 грн - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ на користь ОСОБА_1 , м. Рівне 1135,00 (одну тисячу сто тридцять п"ять гривень 00 копійок) грн судового збору за подачу заяви. Видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішення законної сили.

Ухвала Центрального апеляційного господарського суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Ухвала на підставі ч. 3 ст. 351 та ч. 2 ст. 253 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 24.03.2021.

Суддя О.Г. Іванов