ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

29.03.2021 м.Дніпро Справа № 876/32/21

м. Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач)

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 29.01.2016 у третейській справі №91/2016

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпро

до ОСОБА_1 , с. Підбуж Дрогобицького району Львівської області

про стягнення 22 848,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" у складі третейського судді Кота Є.О., від 29.01.2016 у справі № 91/2016 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпро до ОСОБА_1 , с. Підбуж Дрогобицького району Львівської області про стягнення 22 848,92 грн заборгованості за договором №б/н від 20.10.2014, який складається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 20.10.2014 та Умов та правил надання продукту кредитних карт, задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за договором №б/е від 20.10.2014 року в сумі 22848,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті третейського збору в сумі 250,00 грн.

22.03.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 29.01.2016 у третейській справі №91/2016 (подана через відділення поштового зв"язку 16.03.2021).

Одночасно скаржником у змісті заяви викладено клопотання про поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, яке мотивовано обізнаністю заявника із видачею виконавчого листа на виконання рішення третейського суду за ухвалою суду Заводського районного суду м.Дніпродзержиснька Дніпропетровської області від 06.04.2016 по справі №208/1826/16-ц лише у листопаді 2020 року; ознайомленням адвоката заявника 30.11.2020 з матеріалами цивільної справи на його запит; отриманням тільки 02.02.2021 на адвокатський запит від постійно діючого третейського суду копії рішення третейського суду.

Розглянувши подану заяву про скасування рішення третейського суду, Центральний апеляційний господарський суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Частинами першою, другою, третьою статті 346 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного господарського суду за місцем розгляду справи третейським судом стороною, третьою особою протягом дев`яноста днів з дня ухвалення рішення третейським судом, а особою, яка не брала участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про її права та (або) обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про ухвалення рішення третейського суду. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Згідно з частиною 4 статті 346 Господарського процесуального кодексу України суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктами 1-3 і 6 частини першої статті 175 цього Кодексу, а також у разі якщо рішення третейського суду оскаржено з підстав, не передбачених законом.

За приписами пунктів 1-3 і 6 ч.1 ст.175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Частиною третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України регламентовано, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, пункти 1, 5, 6, 10, 14, 16 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Аналіз змісту та підстав поданого до третейського суду позову, за результатом розгляду якого ухвалено рішення, яке просить скасувати заявник у своїй заяві, свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем - фізичною особою договору кредитування №б/н від 20.10.2014, який складається з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 20.10.2014 та Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Отже, відносини між позивачем (банком) та відповідачем (фізичною особою) виникли із кредитного договору, що врегульовано нормами цивільного законодавства.

Суд наголошує, що спір з фізичною особою також і не виник із правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як вже зазначалось вище відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК країни господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Вказане свідчить, що спір, який виник між сторонами не підсудний господарському суду, а заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, внаслідок чого у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду слід відмовити на підставі п.1 ч.1 ст.175, ч.4 ст.346 ГПК України.

Суд роз`яснює заявнику, що розгляд вказаної заяви віднесений до юрисдикції загальних судів.

Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно статті 48 Цивільного процесуального кодексу України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За приписами ч.1 ст.454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Також слід зазначити, що згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі зокрема відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 29.01.2016 у третейській справі №91/2016 слід відмовити, а заяву з доданими до неї матеріалами слід повернути заявникові.

З урахуванням наявності підстав для відмови у відкритті провадження, клопотання заявника про поновлення строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду не розглядається.

Керуючись статтями 4, 20, 175, 232, 234, 235, 346 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Дніпровський Банківський Союз" від 29.01.2016 у третейській справі №91/2016 - відмовити.

Заяву №б/н від 15.03.2021 з доданими до заяви матеріалами на 17 аркушах, в тому числі платіжну квитанцію №0.0..1 від 16.03.2021 повернути представнику заявника - адвокату Коцан Р.М.

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копію ухвали надіслати учасникам справи засобами електронного зв"язку (за наявності), повідомити учасників провадження про судове засідання телефонограмами або через оголошення на офіційному сайті суду.

Копію заяви залучити до матеріалів справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом десяти днів.

Суддя О.Г. Іванов