ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Справа № 924/805/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" на рішення Господарського суду Хмельницької області, від 18 листопада 2020 року в справі №924/805/20 (суддя - Смаровоз М.В.)

час та місце ухвалення: 18 листопада 2020 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; повний текст рішення складено 2 грудня 2020 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт"

до Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія Оранта

про стягнення 373 432 грн 69 коп..

за участю представників сторін:

від Позивача - Галушка Г.М.;

від Відповідача - Цапів І.М.;

від Третьої особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферозіт» (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Хмельницька маслосирбаза» (надалі - Відповідач) про стягнення 132362 грн 69 коп..

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 3 липня 2017 року в м.Хмельницькому по проспекті Миру від села Олешин в напрямку вул. С.Бандери біля АЗС «БРСМ», відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок того, що водій ОСОБА_1 (працівник Відповідача), керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру, почав виконувати маневр лівого повороту, чим створив небезпеку транспортному засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом-платформою ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який уже виконував маневр обгону, у зв`язку з чим водій ОСОБА_2 (працівник Позивача) допустив зіткнення з транспортним засобом марки ГАЗ 3307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду на зустрічній смузі руху, на смузі руху транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок цього завдано шкоду транспортному засобу марки MAN, який належить товариству з обмеженою відповідальністю «Фенікс ЛТД» та передано ним в оренду Позивачу, згідно договору № ОР/ЛВ/0001/17 оренди транспортних засобів від 1 лютого 2017 року.

22 вересня 2020 року Позивач подав до Господарського суду Хмельницької області заяву про збільшення розміру позовних вимог в якій з підстав, наведених у заяві, просив стягнути з Відповідача на користь Позивача 373432 грн 69 коп. (том 1, а.с. 107-109).

6 жовтня 2020 року Відповідачем подано клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (том 1, а.с. 170-171).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 16 жовтня 2020 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - Третя особа; том 1, а.с. 206).

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 18 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог (том 1, а.с. 236-239).

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року у справі № 686/15683/17, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Однак, як зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, зміст як вищевказаних судових рішень, так і інших наявних доказів не засвідчує встановлення того факту, що дорожньо-транспорна пригода (внаслідок якої транспортному засобу Позивача завдана шкода) сталася саме з вини водія Відповідача (зокрема, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року по справі № 686/15683/17 вину водія Відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено).

Зважаючи на зміст матеріалів справи та встановлених судом фактів, з огляду на не встановлення того факту, що дорожньо-транспорна пригода (внаслідок якої транспортному засобу позивача завдана шкода) сталася саме з вини водія Відповідача, судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що Позивачем всупереч положенням статті 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено наявності в діях Відповідача складу правопорушення, який міг би слугувати підставою для стягнення з Відповідача 373432 грн 69 коп. шкоди та відповідно повністю відмовлено в позові.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу (том 2, а.с. 2-4), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року в справі №686/15683/17 провадження щодо ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Позивач вказує, що за змістом частини 1 статті 38 КУпАП закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення, спливу встановленого законом строку. Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Як вбачається з постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року в справі № 686/15683/17 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП. Позивач зазначає, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Окрім того апелянт стверджує, що на підтвердження понесення витрат на ремонт транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 Позивачем долучено до матеріалів справи копії документів з яких вбачається, що роботи виконувалися саме по ремонту транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 листопада 2020 року (том 2, а.с. 19).

19 січня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в котрому з підстав, наведених у даному відзиві, Відповідач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача та залишити без змін рішення. Також Відповідач вказав, що з огляду на не встановлення того факту, що дорожньо-транспорна пригода (внаслідок якої транспортному засобу Позивача завдана шкода), сталася саме з вини водія Відповідача, і в Відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати завдану Позивачу шкоду (том 2, а.с. 22-25).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 1 лютого 2021 року проведення підготовчих дій було закінчено та призначено розгляд апеляційної скарги на 24 лютого 2021 року.

15 лютого 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій з підстав, наведених в даних поясненнях, Позивач просив апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Також, Позивач вказав, що враховуючи ту обставину, що провадження в справі відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що на переконання Позивача, не є реабілітуючою підставою, а тому вина водія ОСОБА_1 є доведеною та встановленою. Крім того, Позивач обгрунтовує розмір завданих збитків неналежними доказами, оскільки надані Позивачем акти виконаних робіт та видаткові накладні суперечать один одному та невідомо як саме відносяться до дорожньо-транспортної пригоди із пошкодженням транспортного засобу "МАН" НОМЕР_2 (том 1, а.с. 38).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2021 року з підстав, зазначених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 10 березня 2021 року об 16:00 год..

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 4 березня 2021 року від Відповідача надійшли письмові пояснення, в яких Відповідач заперечив проти призначення та проведення судової експертизи з підстав, зазначених у поясненнях.

Розпорядженням керівника апарата суду від 9 березня 2021 року на підставі службової записки головуючого судді від 9 березня 2021 року, з підстав, зазначених у службовій записці, було призначено заміну судді-члена колегії у даній справі.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного розподілу судової справи між суддями було визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р.; суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана Г.Б..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 березня 2021 року прийнято апеляційну скаргу №924/805/20 до провадження колегією суддів: головуючий суддя Василишин А.Р.; суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана Г.Б..

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2021 року з підстав, зазначених у даній ухвалі було відкладено розгляд апеляційної скарги на 24 березня 2021 року об 15:00 год. (том 2, а.с. 80).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 24 березня 2021 року надійшла заява від Третьої особи про розгляд справи без участі представника Третьої особи.

Згідно частин 1-4 статті 120 ГПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою; суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень; ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи.

Зі змісту ухвали від 10 березня 2021 року вбачається, що суд в пункті 3 повідомив сторін про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції констатує, що в силу дії статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відтак суд задовольняє клопотання Третьої особи та вважає за можливе проводити судове засідання без представника Третьої особи.

В судовому засіданні від 24 березня 2021 року, представник Позивача підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Також, представник Позивача вказав, що з правового аналізу статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. На підтвердження понесення витрат на ремонт транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 Позивачем долучено до матеріалів справи копії документів з яких вбачається, що роботи виконувалися саме по ремонту транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В судовому засіданні від 24 березня 2021 року, представник Відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги Позивача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Також, представник Відповідача вказав, що з огляду на не встановлення того факту, що дорожньо-транспорна пригода, внаслідок якої транспортному засобу Позивача завдана шкода, сталася саме з вини водія Відповідача, в Позивача відсутній обов`язок відшкодовувати завдану Позивачу шкоду. Окрім того, не заслуговують на увагу докази подані Позивачем в підтвердження понесених ним витрат, з огляду на відсутність їх відношення до дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити частково, скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області та приймає нове рішення, яким позов задоволити частково, в іншій частині рішення залишає без змін.

Як вбачається з матеріалів справи 1 лютого 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс ЛТД» (надалі - Орендодавець) та Позивачем укладено договір оренди № ОР/ЛВ/0001/17 транспортних засобів (надалі -Договір оренди; том 1, а.с. 12-14).

Згідно пункту 1.1 Договору оренди, Орендодавець передав, а Позивач прийняв в оренду транспортні засоби автомобілі, причепи, напівпричепи) згідно переліку (додаток №1), вартість яких визначено за даними балансу Орендодавця станом на 1 лютого 2017 року, згідно з актом приймання-передачі в оренду, що є невід`ємними частинами цього договору (Додаток №2).

Пунктами 2.1 та 2.3 Договору оренди передбачено, що: вступ Позивача у користування орендованими основними засобами настає одночасно з підписанням сторонами договору та акта приймання-передачі; передача основних засобів в оренду та їх повернення здійснюється за актом приймання передачі основних засобів в оренду; основні засоби вважаються поверненими Орендодавцю з оренди з часу підписання сторонами акта приймання передачі основних засобів з оренди; якщо Позивач допустив погіршення стану орендованих основних засобів або їх загибель, він зобов`язався відшкодувати Орендодавцю всі збитки, пов`язані з їх відновленням за кошторисом Орендодавця, а у разі неможливості відновлення - Позивач зобов`язався відшкодувати вартість аналогічних основних засобів за ринковою ціною на дату складання дефектного акта.

Згідно умов підпункту 4.1.3 Договору оренди, Позивач зобов`язався повернути Орендодавцю орендовані основні засоби в стані, не гіршому від їх стану на момент передачі в оренду з урахуванням зносу у встановлених розмірах та відповідну кількість пального. Позивач зобов`язався підтримувати транспортні засоби (автомобілі, причепи, напівпричепи), що орендуються, у належному технічному стані, власними силами та за свій рахунок здійснювати їх ремонт (поточний і капітальний).

Пунктом 6.1 Договору оренди визначено термін його дії: з моменту підписання його сторонами і до 31 грудня 2019 pоку, а в частині обов`язків по розрахунках у разі невиконання їх Позивачем та нанесенні збитків Орендодавцю - до повного проведення розрахунків та відшкодування збитків. Договір підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Як вбачається з акту приймання-передачі від 1 лютого 2017 року, Орендодавець належним чином передав, а Позивач прийняв транспортні засоби, що є об`єктом Договору оренди, зокрема транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску - 2000, номер шасі - НОМЕР_4 та причіп ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 рік випуску - 2000, номер шасі - НОМЕР_5 (том 1, а.с. 18-20).

27 грудня 2019 року між Орендодавцем та Позивачем укладено додаткову угоду № 6 до Договору оренди, згідно якої сторони вирішили продовжити термін дії Договору оренди до 31 грудня 2021 року.

В постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року в справі № 686/15683/17 зазначено, що 3 липня 2017 року в м. Хмельницькому по вул. Західно-Окружній, відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок того, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру, почав виконувати маневр лівого повороту, чим своїми діями створив небезпеку транспортному засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом-платформою ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який уже виконував маневр обгону, у зв`язку з чим водій ОСОБА_2 допустив зіткнення з транспортним засобом марки ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року по справі № 686/15683/17 ОСОБА_1 (водія Відповідача) звільнено від накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в зв`язку із закінченням строків його накладення. Провадження по справі закрито (том 1, а.с. 22-23).

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 14 червня 2018 року по справі №686/15683/17 апеляційну скаргу Відповідача було задоволено частково, постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року в справі № 686/15683/17 скасовано, матеріали справи для належного оформлення направлено до Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому (том 1, а.с. 29-33).

Як вбачається з постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року у справі № 686/15683/17, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (том 1, а.с. 42-43).

Також з доказів вбачається, що в даній постанові встановлено про те, що суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, відповідно до якої така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП та не звільняє від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

1 серпня 2017 року між фізичною особою-підприємцем Педоричем Олегом Олеговичем (Виконавець) та Позивачем укладений договір № 27 про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику послуги з технічного обслуговування та/або ремонту автомобільного транспортного засобу чи його складових частин, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як замовника, так і спеціально замовлених виконавцем (том 1, а.с. 110-112).

Згідно пункту 2.1 Договору № 27, перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту транспортного засобу, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказується в акті здачі приймання виконаних робіт (наданих послуг), який є невід`ємною частиною цього договору.

Крім того, Позивачем надано копію акту приймання-передачі транспортного засобу від 1 серпня 2017 року, згідно якого Позивач передав, а фізична особа-підприємець Педорич Олег Олегович (Виконавець) прийняв транспортний засіб марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску - 2000, номер шасі - НОМЕР_4 (том 1, а.с. 113).

На підтвердження понесення витрат на ремонт транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 Позивачем долучено до матеріалів справи наступні копії документів: акт виконаних робіт ТС-00003035 від 27 вересня 2017 року на суму 4050 грн, видаткова накладна № FTM00008457/18 від 23 січня 2018 року на суму 2400 грн, видаткова накладна № FTM00044579/18 від 12 квітня 2018 року на суму 8600 грн, видаткова накладна № FTM00048238/18 від 18 квітня 2018 року на суму 14420 грн 99 коп., акт виконаних робіт № ТС-00001373 від 27 квітня 2018 року на суму 86620 грн 25 коп, акт № ОУ-0000088 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21 травня 2018 року на суму 1450 грн, видаткова накладна № 19429 від 11 липня 2018 року на суму 3746 грн 45 коп, видаткова накладна № FTM00109132/18 від 14 серпня 2018 року на суму 9080 грн, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 3 грудня 2018 року на суму 1125 грн, акт надання послуг № 02/15-0027 від 15 грудня 2019 року на суму 870 грн; платіжне доручення № 19249 від 26 вересня 2017 pоку, платіжне доручення № 20870 від 25 січня 2018 pоку, платіжне доручення № 21665 від 13 квітня 2018 pоку, платіжне доручення № 21899 від 23 квітня 2018 pоку, платіжне доручення № 22099 від 3 травня 2018 pоку, платіжне доручення № 22512 від 30 травня 2018 pоку, платіжне доручення № 811 від 19 липня 2018 pоку, платіжне доручення № 1313 від 21 серпня 2018 pоку, платіжне доручення № 3414 від 3 грудня 2018 року; акт здачі-прийомки виконаних робіт (послуг) від 5 листопада 2018 року; договору №РЕ/ВН/013/18 поставки товарів від 3 січня 2018 року, видаткова накладна № 3052 від 13 березня 2018 року, видаткова накладна № 3055 від 13 березня 2018 року, видаткова накладна № 3056 від 13 березня 2018 року, видаткова накладна № 3069 від 13 березня 2018 року, видаткова накладна №3174 від 15 березня 2018 року, видаткова накладна № 3197 від 15 березня 2018 року, видаткова накладна № 3212 від 16 березня 2018 року, видаткова накладна № 3300 від 16 березня 2018 року, видаткова накладна № 3596 від 26 березня 2018 року, видаткова накладна № 3598 від 26 березня 2018 року, видаткова накладна № 3604 від 26 березня 2018 року, видаткова накладна № 3608 від 26 березня 2018 року, видаткова накладна № 3609 від 26 березня 2018 року, видаткова накладна № 3749 від 28 березня 2018 року, видаткова накладна № 3759 від 28 березня 2018 року, видаткова накладна № 4201 від 2 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4218 від 2 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4222 від 12 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4482 від 12 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4489 від 12 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4527 від 13 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4535 від 13 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4538 від 13 квітня 2018 року, видаткова накладна № 4948 від 17 квітня 2018 року, видаткова накладна № 5155 від 19 квітня 2018 року, договір від 21 лютого 2019 року про зарахування зустрічних однорідних вимог (том 1, а.с. 110-147).

Позивач посилаючись на те, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року у справі № 686/15683/17 встановлено вину ОСОБА_1 , не зважаючи на закриття провадження по справі в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, враховуючи обставини заподіяння дорожньо-транспортною пригодою технічних пошкоджень автомобілю, які відшкодовані за власні кошти, звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимоги) 373432 грн 69 коп..

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень викладених у відзиві, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В силу дії частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України що: шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Зважаючи на предмет доведення Позивачем в своїй апеляційній скарзі та позовній заяві обставин встановлення вини водія Відповідача в площинні норм діючого законодавства України, яке регулює порядок та підстави відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, колегія суддів досліджуючи наявні в матеріалах справи судові акти щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності зазначає таке.

Системний аналіз вищеописаних положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоди виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі №522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18).

Вимогами процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 Цивільного кодексу України.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Колегія суддів дослідивши зміст постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року зазначає, що місцевим загальним судом було встановлено те, що згідно з протоколом про адміністративне ОСОБА_1 ставиться у вину те, що 3 липня 2017 року в 9 год. 00 хв, керуючи автомобілем «ГАЗ 3307», номерний знак НОМЕР_1 , по просп. Миру від с. Олешин в напрямку вул. С.Бандери біля АЗС «БРСМ» в м. Хмельницькому, перед початком зміни напрямку руху не переконався в безпечності свого маневру, почав виконувати маневр лівого повороту, чим своїми діями створив небезпеку транспортному засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом-платформою ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який уже виконував маневр обгону. Внаслідок чого водій ОСОБА_2 допустив зіткнення з транспортним засобом марки ГАЗ 3307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду на зустрічній смузі руху, на смузі руху автомобіля MAN, номерний знак НОМЕР_2 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.

Тобто, як зазначив місцевий загальним судом, ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, місцевим загальним судом в своїй постанові від 2 червня 2020 року було зазначено про те, що суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, відповідно до якої така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП та не звільняє від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Апеляційний господарський суд констатує, що провадження в справі відносно ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито, в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, саме з урахуванням вищевказаних обставин.

Водночас апеляційний господарський суд наголошує, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Верховний Суд під час розгляду справ дійшов висновку, що застосування пункту 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП та звільняє від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду (постанова від 7 лютого 2018 року в справі №910/18319/16,постанова від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, постанова від 27 лютого 2020 року в справі №560/898/16-ц)

Зважаючи на акцентування уваги в поставі місцевого загального суду позиції Верховного Суду про те, що закриття провадження по справі на підставі статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності), не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП та не звільняє від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, виходячи із обставин протоколу про адміністративне правопорушення щодо інкримінування вини ОСОБА_1 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди, колегія судді прийшла до висновку про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, що є підставою для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи Відповідача про те, що в самій постанові не зазначено про встановлення вини водія Відповідача, адже не здійснення чіткого запису в судовому акті про вину особи, ще не звільняє від цивільно-правової відповідальності та її доведення виходячи саме із змісту встановлених обставини по справі та аналізу обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, Відповідач залишає поза увагою те, що якби вина ОСОБА_1 була відсутня то це стало б підставою для припинення провадження по справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (через відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

Місцевий загальний суд в постанові по справі №686/15683/17 чітко вказав про те, що таке закриття не є реабілітуючою обставиною та не звільняє особу від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, яка настає тільки за наявності встановленої вини.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Дана права позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року по справі №927/623/18.

Отже, зважаючи на все вищеописане в даній судовій постанові в площинні позиції Верховного Суду (що закриття провадження по справі на підставі КУпАП в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП) колегія суддів прийшла до висновку про встановлення в постанові Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 червня 2020 року по справі №686/15683/17 вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для застосування до такої особи заходів цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду за умови доведення її розміру та порядку.

Відповідно встановивши вину водія Відповідача у вчиненні ДТП 3 липня 2017 року в м. Хмельницькому, зважаючи на предмет позовних вимог про відшкодування шкоди, колегія суддів досліджує докази на підтвердження розміру та обставин відшкодування Позивачем механічних пошкоджень автомобіля, яких він зазнав під час дорожньо-транспортної пригоди.

Для з`ясування правової природи як господарської операції (ремонт транспортного засобу), так і первинних документів необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, необхідно врахувати фактичне здійснення господарської операції (надання послуг, ремонту), повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару видатковими накладними на їх придбання чи виготовлення) в обсязі, зазначеному у первинному документі.

Позивачем в підтвердження понесених ним витрат на ремонт автомобіля долучено до матеріалів справи акт виконаних робіт від 27 вересня 2017 року №ТС-00003035 на суму 4050 грн, з якого вбачається виїзд спеціаліста та огляд і діагностика технічного стану транспортного засобу марки MAN, після ДТП (том 1, а.с. 44).

Позивачем в підтвердження понесених ним витрат на купівлю комплектуючих засобів до пошкодженого автомобіля долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних, які у відповідності до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами, які містить відомості про господарську діяльність та підтверджують її здійснення, а саме: видаткова накладна ФТМ00008457/18 від 23 січня 2018 року на суму 2400 грн, видаткова накладна ФТМ00044579/18 від 12 квітня 2018 року на суму 8600 грн; видаткова накладна ФТМ00048238/18 від 18 квітня 2018 року на суму 14420 грн 99 коп. (том 1, а.с. 45-47).

Також, в підтвердження використання придбаного по вищеописаним видатковим накладним комплектуючого обладнання та деталей було долучено акт виконаних робіт №ТС-00001373 від 27 квітня 2018 року на суму 86620 грн 25 коп. (дата початку робіт 8 листопада 2017 року - дата закінчення робіт 27 квітня 2018 року; том 1, а.с. 48-49).

Крім того, Позивачем виконувалися інші ремонті роботи із залученням суб`єктів підприємницької діяльності в підтвердження чого долучено наступні докази: акт здачі-приймання наданих послуг на суму 1450 грн; видаткова накладна №19429 від 11 липня 2018 року на суму 3746 грн 45 коп.; видаткова накладна ФТМ00109132/18 від 14 серпня 2018 року на суму 9080 грн; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 1125 грн; акт надання послуг від 15 лютого 2019 року перевірки технічного стану дорожньо транспортного засобу на суму 870 грн (том 1, а.с. 50-54).

А всього первинних облікових документів в підтвердження понесених витрат на відшкодування технічних пошкоджень автомобіля під час ДТП було надано на загальну суму 132362 грн 69 коп..

Із досліджених первинних документів, долучених Позивачем до матеріалів справи, в підтвердження дійсності ремонту транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом-платформою ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 , вбачається, що дані первинні облікові документи складені на паперових або машинних носіях і мають обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарських операцій, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів резюмуючи усе вищевстановлене в даній судовій постанові зауважує, що в мотивувальній часині постанови загального місцевого суду по справі №686/15683/17 встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а доказами дослідженими в ході розгляду справи встановлено понесення Позивачем витрат на відшкодування технічних пошкоджень автомобіля під час ДТП в сумі 132362 грн 69 коп..

Дане ж вказує на підставність позовних вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача 132362 грн 69 коп. шкоди.

В той же час, що ж стосується заявленої в заяві про збільшення позовних вимог суми в розмірі 241130 грн, то колегія суддів дослідивши докази в підтвердження її стягнення зауважує наступне.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В даній справі відбулось зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну в порушенні ПДР і завданні шкоди.

Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що відповідачем були порушені його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, суд апеляційної інстанції обґрунтованого висновку про відмову в позові у даній справі.

Позивачем було долучено до матеріалів справи наступні документи: рахунок-фактура №21 від 5 листопада 2018 року на суму 241130 грн; акт здачі-приймання виконаних робіт (послуг) від 5 листопада 2018 року на суму 241130 грн; акт приймання-передачі транспортного засобу від 5 листопада 2018 року; договір зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 лютого 2019 року (том 1, а.с. 141-146).

Із пункту 2 договору зарахування зустрічних однорідних вимог від 21 лютого 2019 року вбачається, що Позивач зобов`язався передати ФОП Педорич О.О. за договором №27 про технічне обслуговування транспортного засобу від 1 серпня 2017 року на суму 241130 грн, а ФОП Педорич О.О. зобов`язався перед Позивачем за договором поставки товарів від 3 січня 2018 року на суму 241130 грн.

Водночас, колегія суддів констатує, що із змісту даного договору про зарахування зустрічних однорідних вимог, не вбачається, що його предметом є саме ремонт транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 з причепом-платформою ZANNER реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зазнав технічних пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 3 липня 2017 року, так як і не вбачається які ж роботи мають бути виконані та які матеріали використані в результаті такого договору.

З огляду на вказане у колегії суддів немає правових та обгрунтованих підстав для поєднання та дослідження даного договору із дорожньо-транспортною пригодою від 3 липня 2017 року (а в цілому із ремонтам автомобіля внаслідок ДТП).

Відтак дослідивши подані Позивачем докази в підтвердження понесених ним витрат а розмірі 241130 грн, колегія суддів констатує, що такі докази не містять будь-яких обгрунтування та даних, котрі б дозволили віднести їх саме до події ДТП від 3 липня 2017 року та пошкодженого автомобіля Позивача внаслідок такого ДТП.

З урахуванням усього вищеописаного апеляційний господарський суд констатує безпідставність позовних вимог Позивача в частині стягнення з Відповідача 241130 грн.

Зважаючи на усе вищевстановлене в даній судовій постанові, з огляду на встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (діючи саме в площинні позиції ВС та мотивувальної частини постанови по справі №686/15683/17), що є підставою для застосування до такої особи заходів цивільно-правової відповідальності, за умови доведення розміру шкоди в сумі 132362 грн 69 коп., колегії суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно колегія суддів задоволює позов частково та стягує з Відповідача на користь Позивача 132362 грн 69 коп.. В задоволенні позову щодо стягнення 241130 грн апеляційний господарський суд відмовляє.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом.

З огляду на усе вищевказане у даній постанові, Північно-західний апеляційний господарський суд, вважає подану Позивачем апеляційну скаргу підставною та обгрунтованою в частині доведення вини та понесених витрат (шкоди).

Разом з тим, суд скасовує рішення Господарського суду Хмельницької області та приймає в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в сумі 132362 грн 69 коп., в задоволенні решти позову відмовляє.

Згідно частини 1 статті 269 ГПК України: суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Водночас, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку про неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, що в силу дії пунктів 1, 2 та 3 частини 1 статті 277 ГПК України є підставою для скасування оспорюваного рішення на підставі пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України, за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, суд покладає на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 листопада 2020 року в справі №924/805/20 - задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 18 листопада 2020 року в справі №924/805/20 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задоволити частково.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" (29000, м. Хмельницький, вул. Кооперативна, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (48100, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, вул. Шевченка, 171, ) 132 362 грн 69 коп..

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Хмельницька маслосирбаза" (29000, м. Хмельницький, вул. Кооперативна, буд. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферозіт" (48100, м. Теребовля, Теребовлянський район, Тернопільська область, вул. Шевченка, 171, ) 1967 грн 72 коп. судового збору за подання позовної заяви та 2978 грн 16 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

6. Господарському суду Хмельницької області видати відповідні накази.

7. В задоволенні решти позову відмовити.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана постанова не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

10. Справу №924/805/20 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови виготовлено 29 березня 2021 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.