ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 Справа № 914/2441/15 (914/3059/20)

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086)
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід тепло постач» (вул. Вишгородська, буд. 4, оф. 5, м. Київ, 04074)
про:стягнення 10747 грн. 48 коп. (з яких: 10080,00 грн. - основний борг; 305,32 грн. - інфляційні; 362,16 грн. - 3% річних)
у межах справи:№ 914/2441/15
про банкрутство:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Зубко С. В.

Представники:

Позивача:Степаненко І. Є. - керуючий санацією; Кріль Н. Г. - адвокат
Відповідача:не з`явився

24.11.2020 р. на розгляд Господарського суду Львівської області за вх. № 3250 надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід тепло постач» про стягнення 10747 грн. 48 коп. (з яких: 10080,00 грн. - основний борг; 305,32 грн. - інфляційні; 362,16 грн. - 3% річних) заборгованості за договором оренди (користування) від 12.02.2018 р. № 12/02-18.

Ухвалою суду від 30.11.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи № 914/2441/15 про банкрутство ПАТ «Львівська вугільна компанія»; підготовче засідання призначено на 24.12.2020 р.

24.12.2020 р. до суду за вх. № 36458/20 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження та підготовче засідання відкладено на 25.02.2021 р.

Ухвалою суду від 25.02.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2021 р.

Представники позивача в судове засідання з`явились, позов підтримали повністю.

Відповідач відзиву на позов не надав, проти позову не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки представника не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне:

12.02.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід тепло постач» (орендар, відповідач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Львівська вугільна компанія» (орендодавець, позивач у справі) укладено договір оренди (користування) № 12/02-18 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, за цим договором орендодавець (позивач) зобов`язується передати орендареві (відповідачу) в строкове платне користування земельну площадку без покриття на хвостосховище № 1 ПАТ «Львівська вугільна компанія» розмірами 80 м на 90 м, площею 7200 м. кв. (далі - об`єкт/орендоване майно) за адресою: с. Межиріччя, Сокальський р-н, Львівська обл., а орендар зобов`язується прийняти цей об`єкт, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Згідно з п. 1.3. Договору, всі свої витрати (користування ЛЕП та спожиту електроенергію) орендар компенсує (відшкодовує) орендодавцю згідно виставлених орендодавцем рахунків, визначених згідно лічильника електроенергії, складених на підставі рахунків відповідних електропостачальних організацій до 26 числа поточного звітного місяця.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що орендар за користування орендованим майном сплачує орендну плату. Розмір орендної плати на хвостосховище № 1 на території ПАТ «Львівська вугільна компанія» складає 0,70 грн. за 1 м.кв. за календарний місяць з ПДВ. Загальний розмір орендної плати за земельну площадку на хвостосховище № 1 ПАТ «Львівська вугільна компанія» складає 5040,00 грн. з ПДВ за календарний місяць.

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата за орендоване майно сплачується щомісячно до 10-го числа місяця наступного за звітним.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем з орендної плати за липень та серпень 2019 року на загальну суму 10080,00 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.07.2019 р. № 7 та від 31.08.2019 р. № 8.

07.11.2019 р. позивач надіслав відповідачу претензію від 06.11.2019 р. № 2/914, в якій просив відповідача погасити заборгованість за договором від 12.02.2018 р. № 12/02-18 у розмірі 10080,00 грн.

12.05.2020 р. позивач повторно надіслав відповідачу претензію від 08.05.2020 р. № 2/299 про погашення заборгованості у розмірі 10080,00 грн.

Проте, зазначені претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати за договором оренди (користування) від 12.02.2018 р. № 12/02-18 становить 10080,00 грн.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 305,32 грн. інфляційних втрат та 362,16 грн. 3% річних.

Станом на час розгляду справи, відповідача проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості перед позивачем не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати згідно договору оренди (користування) від 12.02.2018 р. № 12/02-18 становить 10080,00 грн.

Відповідач вказану заборгованість не заперечив, доказів погашення такої не представив.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 305,32 грн. інфляційних втрат та 362,16 грн. 3% річних.

Позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.09.2019 р. по 11.11.2020 р. на заборгованість у розмірі 10080,00 грн.

Суд зазначає, що позивачем невірно здійснено зазначені нарахування.

Пунктом 3.3. договору оренди (користування) від 12.02.2018 р. № 12/02-18 встановлено, що орендна плата за орендоване майно сплачується щомісячно до 10-го числа місяця наступного за звітним.

Таким чином, прострочення виконання грошового зобов`язання починається з 11-го числа місяця, наступного за звітним.

У даному випадку, заборгованість відповідача по орендній платі виникла за липень 2019 року у розмірі 5040,00 грн. та за серпень 2019 року у розмірі 5040,00 грн.

Отже, інфляційні втрати та 3% річних слід розраховувати з 11.08.2019 р. - 10.09.2019 р. на суму 5040,00 грн., а з 11.09.2019 р. на суму 10080,00 грн.

Позивачем визначено період нарахування інфляційні втрати та 3% річних 01.09.2019 р. по 11.11.2020 р.

Здійснивши власний розрахунок інфляційні втрати та 3% річних, в межах визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на його думку, мало місце невиконання зобов`язання, суд зазначає, що розмір 3% річних становить 358,02 грн., а інфляційні втрати - 409,17 грн.

Отже, позов в частині стягнення інфляційні втрати підлягає задоволенню в заявленій позивачем суму - 305,32 грн., а в задоволенні позову в частині стягнення 4,14 грн. 3% річних слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2197,00 грн. слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. ст. ст. 3, 7, 8, 11, 42, 46, 73, 74, 76, 86, 123, 129, 191, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід тепло постач» про стягнення 10747 грн. 48 коп. (з яких: 10080,00 грн. - основний борг; 305,32 грн. - інфляційні; 362,16 грн. - 3% річних) заборгованості за договором оренди (користування) від 12.02.2018 р. № 12/02-18 - задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід тепло постач» (вул. Вишгородська, буд. 4, оф. 5, м. Київ, 04074; ідентифікаційний код 41721213) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код 35879807) 10743 грн. 34 коп. заборгованості за договором (з яких: 10080,00 грн. - основний борг; 305,32 грн. - інфляційні; 358,02 грн. - 3% річних) та 2196 грн. 12 коп. судового збору.

3. В задоволенні позову в частині стягнення 4 грн. 14 коп. 3% річних - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І. Цікало