РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2021 року м. Чернігів справа № 927/1202/20

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, за участю секретаря судового засідання Полозенко В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали позовної заяви
за позовом Чернігівської міської ради 14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7 ()
До 1. Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради 14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 33 ()
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» 14000, м. Чернігів, проспект Миру, 21, кв. 45
про визнання незаконним та скасування рішення

за участю представників учасників справи:

від позивача: Малай А.В. - адвокат (ордер серії СВ № 1009206 від 11.01.2021р.)

від відповідача-1: не з`явився

від відповідча-2: ОСОБА_2 - директор; Кутуков С.О. - адвокат (ордер серії СВ № 1007183 від 04.01.2021р.)

Рішення виноситься після перерв, оголошених в судовому засіданні з 12.02.2021р. по 02.03.2021р. та з 02.03.2021р. по 15.03.2021р., на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 15.03.2021р., на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2020 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Чернігівської міської ради (надалі - Міськрада, позивач) до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (надалі - МБТІ, відповідач № 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» (надалі - ТОВ «СК «Чернігів», відповідач № 2) про визнання незаконним та скасування рішення згідно якої позивач просить:

визнати незаконним та скасувати рішення Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2009р., реєстраційний номер 26053743, номер запису 2236, в книзі 16, тип об`єкта: об`єкт незавершеного будівництва, адреса: Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця Блакитного, будинок 14 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Чернігівська міська рада заперечує щодо набуття 27.04.1994 року ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт нерухомості (незавершене будівництво) за адресою м. Чернігів, вул. Блакитного, буд. 14, оскільки згідно ЦК УРСР 1963 року, можливість набуття прав власності на результат будівельної діяльності (об`єкти незавершеного будівництва) як на об`єкти нерухомого майна не передбачалась.

Відповідач № 1 під час проведення реєстрації незавершеного будівництва не з`ясував, чи виконувалось будівництво в установленому законом порядку, зокрема на підставі виданих архітектурно-планувальних завдань, технічних умов на будівництво, проектно-кошторисної документації, а також відведеної для цих цілей земельної ділянки та оформленого належним чином дозволу на будівництво. Рішення ж Деснянського районного суду м. Чернігові від 19.03.2001 р. по справі № 2-1206/2001 не містить посилань на правові підстави створення даного майна попереднім власником (підстави ведення будівництва), не передбачає визначення категорії майна відповідного виду (рухомих чи нерухомих речей), як і не містило обґрунтувань, що діючим законодавством не передбачалось інших способів встановлення права власності на незавершене будівництво. Таким чином, вказане судове рішення не підміняє документів, визначених законодавством для створення майна, первісного виникнення на нього права власності та наступного переходу права власності до іншої особи.

Позивач не має жодної інформації про наявність правових підстав для ведення або продовження ведення будівництва за адресою: місто Чернігів, вулиця Блакитного, будинок 14.

Всупереч норм ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення), ТОВ «СК «Чернігів» для проведення державної реєстрації не надало договору, укладеного між ним та МВТП «Фірма Віон» 27.04.1994 року, а також жодного документу, який би підтвердив право користування земельною ділянкою по вул. Блакитного в м. Чернігові. Крім того, відповідачем № 2 не було надано підтвердження державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за адресою м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 на підставі договору, укладеного між ним та МВТП «Фірма Віон» 27.04.1994 року, а для державної реєстрації на підставі рішення суду не надало документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт.

Позивач як орган, через який територіальна громада м. Чернігова здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Реєстрація чужого об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, яка не надавалась для його будівництва, порушує права землевласника, оскільки обмежує можливість її використання.

Суть позовних вимог зведена до встановлення юридичного факту суперечності вимогам закону конкретних актів МБТІ в результаті яких було безпідставно обтяжено земельну ділянку комунальної власності правами ТОВ «СК «Чернігів».

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 21.12.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження.

Іншою ухвалою суду від 21.12.2020р. задоволено клопотання Чернігівської міської ради про витребування доказів; витребувано у Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради належним чином засвідчені копії в паперовій формі з реєстраційної справи щодо об`єкта незавершеного будівництва по вул. Блакитного, 14 у м. Чернігові, реєстраційний номер 26053743.

05 січня 2021 року, у встановлений судом процесуальний строк, до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на позов, зі змісту якого вбачається що відповідач № 1 вважає позовну заяву безпідставною та необґрунтованою. На думку відповідача № 1, державна реєстрація прав власності була проведена правомірно та дії реєстратора не є протиправними.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач № 1 зазначає, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва по вул. Блакитного, 14 в м. Чернігові було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ТОВ «СК «Чернігів» 10.01.2009р. на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2001р. та Державного акту на право постійного користування землею від 26.06.1996р. № 199.

Чинне на момент проведення державної реєстрації права власності законодавство не містило норм щодо реєстрації об`єктів незавершеного будівництва. Втім, реєстратори МБТІ під час проведення реєстраційних дій на об`єкти незавершеного будівництва керувались також листом Міністерства юстиції України від 10.05.2006р. № 1-32/1 стосовно порядку державної реєстрації прав власності на об`єкти незавершеного будівництва, в якому було зазначено, що «у разі здійснення наступних транзакцій з нерухомим майном підставою для реєстрації буде, зокрема, рішення суду або договори відчуження об`єкта незавершеного будівництва». Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03,2001р. встановлено, що 27.04.1994 року ТОВ «СК «Чернігів» згідно договору купівлі - продажу № 7/04-94 придбало у МВТП «Фірма-Віон» будівництво спортивного майданчика в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14.

Згідно п. 10 Додатку 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5, рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно.

На момент проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва за відповідачем № 2, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.03.2001р. набрало законної сили, тому реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію.

В інвентаризацій справі на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 відсутня постанова Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. по справі № 5/239б/49б/17б та будь - які відомості щодо вилучення земельної ділянки площею 0,7973 га із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів».

Одночасно з відзивом, на виконання ухвали суду від 21.12.2020р. про витребування доказів, відповідачем № 1 надано оригінал інвентаризаційної справи № 17980 на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Блакитного, 14.

05 січня 2021 року, у встановлений судом процесуальний строк, до Господарського суду Чернігівської області надійшов відзив ТОВ «СК «Чернігів» на позов в якому відповідач № 2 заперечує проти задоволення позовних вимог і не визнає їх в повному обсязі.

Свої заперечення відповідач № 2 мотивує тим, що попереднім власником об`єкту нерухомості за адресою: вул. Блакитного, буд. 14, м. Чернігів, було Виробничо-торгівельне підприємство Фірма «Віон», а до нього - Міське управління капітального будівництва або Управління капітального будівництва виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів. 19 квітня 1993 року рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів за № 78 ВТП Фірмі «Віон» було виділено земельну ділянку площею 1,2 га по вулиці Блакитного, 14 з розпочатим будівництвом спортивної споруди з інженерними мережами для його закінчення по призначенню. В подальшому, Міським управлінням капітального будівництва було передано на баланс ВТП Фірмі «Віон» незавершене будівництво спортивного майданчика в районі «Кордівка» з інженерними мережами. В свою чергу, ВТП Фірма «Віон» сплатила вартість незавершеного будівництва. Тобто, ще Чернігівська міська рада відчужила у приватну власність спірний об`єкт незавершеного будівництва.

Оскільки станом на 27 квітня 1994 року діюче на той час цивільне законодавство передбачало приватну власність, в тому числі юридичних осіб, та не забороняла вчинення правочинів щодо майна у приватній власності, за договором купівлі - продажу ВТП Фірма «Віон» продала ТОВ «СК «Чернігів» та фактично передала незавершене будівництво спортивного майданчика в районі «Кордівка» по вул. Блакитного, 14 у м. Чернігові. Саме тому 17 червня 1996 року рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів за № 144 було надано у постійне користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14.

На думку відповідача № 2, ТОВ «СК «Чернігів» правомірно набуло у власність згаданий об`єкт незавершеного будівництва. В подальшому, у відповідача № 2 виникла необхідність встановити факт набуття у власність цього майна у судовому порядку, що і було зроблено рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19 березня 2001 року. Таким судовим рішенням було встановлено факт, критерії прийнятності якого цілком узгоджуються з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Стосовно доводів позивача про відсутність у ТОВ «СК «Чернігів» документів на здійснення будівництва об`єкту по вул. Блакитного, 14 відповідач № 2 зауважує, що дійсно у нього відсутні подібні документи, оскільки товариство такого будівництва і не здійснювало. Однак, на підтвердження законності створення такого об`єкту та виникнення прав на його розпорядження свідчать матеріали інвентаризаційної справи № 17980, адже в них відсутні записи про самочинне будівництво об`єкту та окремих його частин.

Щодо оскаржуваного рішення МБТІ ТОВ «СК «Чернігів» зазначає, що реєстрація права власності станом на 10 січня 2009 року проводилася згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Цим Тимчасовим положенням визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно може проводитися на підставі рішення суду. Відповідальність за подання документів та достовірність викладених у них відомостей несе заявник. Разом з тим, прийняттю рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно передує перевірка МБТІ поданих заявником документів. Станом на 2009 рік жодних зауважень щодо подання неповного пакету документів для державної реєстрації або ж недостовірність інформації, викладеної у поданих ТОВ «СК «Чернігів» документах, від МБТІ не надходило. Крім того, МБТІ було проведено технічну інвентаризацію об`єкта. Тому відповідач № 1 на підставі отриманих та перевірених ним документів прийняв законне рішення про державну реєстрацію за ТОВ «СК «Чернігів» права приватної власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва по вул. Блакитного, 14 в м. Чернігів.

Також ТОВ «СК «Чернігів» зауважує суду, що Чернігівська міська рада, звертаючи у своїй позовній заяві увагу на справу про банкрутство щодо ТОВ «СК «Чернігів», замовчує, що саме за участі Чернігівської міської ради було свідомо приховано під час розгляду цієї справи про банкрутство наявність на відповідній земельній ділянці по вул. Блакитного, 14 в м. Чернігів об`єкту незавершеного будівництва, який цілком забезпечував податкові зобов`язання ТОВ «СК «Чернігів». Адже Відділ по земельним ресурсам Чернігівської міської ради листом від 20 листопада 1995 року № 206 перевіряв наявність обмежень і обтяжень щодо спірного об`єкту у ТОВ «СК «Чернігів». Тобто, саме Чернігівська міська рада у тій справі про банкрутство сприяла заявникам створити штучне становище неплатоспроможності ТОВ «СК «Чернігів». В свою чергу, обставина приховування спірного об`єкту та його перебування у приватній власності ТОВ «СК «Чернігів» стала підставою перегляду ухвали Господарського суду Чернігівської області від 15 квітня 2008 року по справі про банкрутство. Справа про банкрутство була закрита у зв`язку з відновленням платоспроможності та продовженням діяльності ТОВ «СК «Чернігів».

Для захисту прав та представлення інтересів ТОВ «СК «Чернігів» у суді і надання йому кваліфікованої правової (правничої) допомоги 4 січня 2021 року був укладений договір з адвокатом Кутуковим С.О. Орієнтовний розмір судових витрат, які ТОВ «СК «Чернігів» понесе, у зв`язку із розглядом судом даного позову, складає 18 000,00 гривень за оплату правової допомоги, які відповідач № 2 просить покласти на позивача.

В підготовчому засіданні 18 січня 2021 року господарський суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05 лютого 2021 року. Одночасно судом встановлено процесуальні строки для подання: позивачем відповіді на відзив відповідачів - до 22 січня 2021 року включно; для подання відповідачами заперечення - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.

20 січня 2021 року Чернігівською міською радою подано відповіді на відзиви відповідачів в яких позивач вказує, що в ухвалі Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. по справі № 5/239б/49б/17б про банкрутство ТОВ «СК «Чернігів» зазначено, що згідно довідки відділу земельних ресурсів Чернігівської міської ради № 1925 від 10.05.07р. за банкрутом на праві постійного користування зареєстрована земельна ділянка площею 0,7973 га, яка відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 04.02.08р. з постійного користування банкрута була вилучена.

В подальшому ТОВ «СК «Чернігів» подана заява про перегляд ухвали від 15.04.2008 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою господарського суду від 04.11.2008 року скасовано ухвалу суду від 15.04.08р., поновлено ліквідаційну процедуру.

Відповідно керівництву ТОВ «СК «Чернігів» у 2008 року було відомо, шо земельна ділянка площею 0,7973 га по вул. Блакитного, 14 вилучена із постійного користування товариства.

Незважаючи на це, ТОВ «СК «Чернігів» подано заяву № 26/11 від 26.11.2008 року до МБТІ про проведення реєстрації незавершеного будівництва, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 19.03.2001 р. по справі № 2-1206/2001 прийнято в порядку окремого провадження за правилами гл. 37 чинного на той момент ЦПК України.

Частиною 2 ст. 275 ЦПК України встановлювалось, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах запису актів громадянського стану або підлягає оформленню в нотаріальних органах, не замінює собою документів, видаваних цими органами, а є тільки підставою для одержання цих документів.

Проте рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 19.03.2001 р. по справі № 2-1206/2001 не містить посилань на правові підстави створення даного майна попереднім власником (підстави ведення будівництва), не передбачає визначення категорії майна відповідного виду (рухомих чи нерухомих речей), як і не містило обґрунтувань, що діючим законодавством не передбачалось інших способів встановлення права власності па незавершене будівництво.

Таким чином, вказане судове рішення не підміняє документів, визначених законодавством для створення майна, первісного виникнення на нього права власності та наступного переходу права власності до іншої особи.

Крім того, позивач вказує, що фактично МБТІ здійснило реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Блакитного, буд, 14 на підставі документів, які не були долучені до заяви ТОВ «СК «Чернігів» № 26/11 від 26.11.2008 року, що вказує на незаконність оскаржуваного рішення.

26 січня 2021 року, у встановлений судом процесуальний строк (здані для відправки до відділення поштового зв`язку 25.01.2021р.), відповідачем № 2 до Господарського суду Чернігівської області подані заперечення від 25.01.2021р. зі змісту яких вбачається, що товариство не погоджується та повністю заперечує доводи позивача.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач № 2 зазначає, що на його думку, орган місцевого самоврядування замовчує наступні факти:

від товариства навіть формально через уповноважену особу ліквідатора не було отримано згоди на вилучення земельної ділянки;

на відповідній земельній ділянці знаходиться належний товариству на праві власності об`єкт нерухомості - незавершене будівництво, що був свого часу відчужений Чернігівською міською радою фірмі «Віон»;

Чернігівська міська рада у справі про банкрутство товариства приховала факт наявності спірного майна та оформлення права користування земельною ділянкою під цей об`єкт;

право власності на об`єкт незавершеного будівництва по вул. Блакитного, 14 в м. Чернігові було встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.03.2001р., а також встановлене і підтверджене ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.11.2008р. (дані судові рішення є такими, що набрали законної сили);

питання законності рішень Чернігівської міської ради про вилучення згаданої земельної ділянки з постійного користування товариства є предметом розгляду у справі № 927/695/20 за позовом відповідача № 2.

З точки зору відповідача № 2 наведені обставини повністю спростовують доводи позивача щодо незаконності реєстрації за товариством права власності на спірний об`єкт; доводи стосовно того, що керівництво товариства повинно було знати про рішення щодо вилучення земельної ділянки і не могло звертатися з питання реєстрації права власності є взагалі неспроможними.

Також відповідач № 2 зазначає, що на момент проведення реєстраційних дій відповідач № 1 не перевіряв прав на землю і не реєстрував їх; надання додаткових документів під час проведення інвентаризації та розгляду заяви про реєстрацію права на майно не заборонялося і без спеціального (окремого) документального оформлення; матеріали інвентаризаційної справи містять декілька заяв товариства з різними проханнями та документами, що виключають прийняття рішення про відмову у реєстрації відповідного права.

Наведені вище факти відповідач № 2 вважає такими, що свідчать про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог, а викладені у відповідях на відзиви доводи є спотворенням фактичних обставин спірних правовідносин.

Відповідач № 1 не скористався своїм процесуальним правом на подання заперечень, а також на участь в судових засіданнях. Про дату, час та місце їх проведення був належним чином повідомлений шляхом направлення ухвал -повідомлень на електронну пошту, вказану у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 25.11.1993р., про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за 1 001232.

Обставинами, які є предметом доказування у даній справі являються: правомірність набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва; відповідність рішення Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 10.01.2009р. вимогам чинного законодавства; наявність порушення прав Міськради.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем подано: копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.01.2009 року; копію архівного витягу із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 07.07.2020 року № 17-24/145/1; копію державного акту на право постійного користування землею № 000722-199; копію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2001 року по справі № 2-1206/2001 р.; копію витягу з п. 206 рішення Чернігівської міської ради від 28.01.2003; копію витягу з п. 460 рішення Чернігівської міської ради від 12.04.2005; копію витягу з п. 223 рішення Чернігівської міської ради від 04.02.2008; копію постанови Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б; копію ухвали Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. по справі № 5/239б/49б/17б; копію ухвали Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011р. по справі № 4/99б/26/10 (5/106б/35б (5/239б/49б/17б)).

На підтвердження власних заперечень проти позову відповідачем № 1 подано оригінал інвентаризаційної справи № 17980 на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Блакитного, 14.

На підтвердження власних заперечень проти позову відповідачем № 2 подано: копії трьох витягів з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 78 від 19 квітня 1993 року; копію Авізо № 31 від 24 січня 1994 року; копію листа від 15 квітня 1999 року № 91; копію листа від 27 жовтня 1994 року № 13/303; копію витягу з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 144 від 17 червня 1996 року; копію листа від 20 листопада 1995 року № 206; копію листа від 5 червня 1996 року; копію матеріалів інвентаризаційної справи № 17980.

І. Щодо правомірності набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

З вищевказаних документів вбачається, що 10 січня 2009 року Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради була проведена державна реєстрація права власності ТОВ «СК «Чернігів» на об`єкт незавершеного будівництва (реєстраційний номер 26053743), розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, про що було зроблено запис № 2236 в книзі 16.

При цьому, у витязі № 21508500 від 10.01.2009р. вказано, що підставами виникнення права власності є рішення Деснянського районного суду м, Чернігова від 19 березня 2001 року та державний акт на право постійного користування землею від 26.06.1996р. № 199, виданий виконкомом Чернігівської міської ради.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 березня 2001 року по справі № 2-1206/2001 р., ухваленого за заявою ТОВ «СК «Чернігів», яке набрало законної сили, було встановлено факт належності на праві власності ТОВ «СК «Чернігів» об`єкту незавершеного будівництва в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14 - недобудованого приміщення загальною площею 347 м2, прибудов загальною площею 253,8 м2, 72,4 м2, 21,7 м2, льодового поля 2 422,8 м2.

В описовій частині даного судового рішення вказано, що «27.04.1994р. ТОВ «СК «Чернігів» згідно договору купівлі - продажу № 7/04-94 придбало у МВТП «Фірма Віон» будівництво спортивного майданчика в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14:

- приміщення холодильного центру загальною площею 706,7 м2, де знаходиться нульовий цикл фундаментів, наружні та внутрішні стіни, перекриття та покриття;

- льодовий майданчик для хокею з шайбою загальною площею 2 269 м2, де виконана бетонна основа.

Згідно акту прийому - передачі від 27.04.1994р., вказане майно було передано МВТП «Фірма Віон» ТОВ «СК «Чернігів».

Згідно з витягу з рішення Чернігівського міськвиконкому № 104 від 17.06.1996р. заявнику в постійне користування було надано земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14. 26.06.1996р. був виданий Державний акт на право постійного користування майном 1-ЧН № 000722-199.

Чернігівським МБТІ 08.07.1996р. ТОВ «СК «Чернігів» була видана інвентаризаційна справа № 17980 на жилий будинок № 14 по вул. Блакитного в м. Чернігові.

Таким чином, з 27.04.1994р. ТОВ «СК «Чернігів» є власником об`єкту по вул. Блакитного, 14».

Як вказано в рішенні суду, так і підтверджується матеріалами справи, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.06.1996р. № 114 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для державного та індивідуального будівництва» вилучено із постійного користування виробничо - торгового підприємства Фірми «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14, за згодою землекористувача (п. 23); надано в постійне користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 (п. 24).

26 червня 1996 року ТОВ «СК «Чернігів» видано державний акт на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 199.

В державному акті вказано, що ТОВ «СК «Чернігів» надається у постійне користування 1,2 га землі для виробничих потреб.

Рішенням шостої сесії Чернігівської міської ради двадцять четвертого скликання від 28.01.2003р., враховуючи договір дарування житлового будинку від 12.07.2001р. № 3479, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,0743 га по вул. Блакитного, 14.

Рішенням шістнадцятої сесії Чернігівської міської ради четвертого скликання від 12.04.2005р., у зв`язку з уточненням матеріалів інвентаризації, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,3284 га по вул. Блакитного, 14.

Відповідні зміни у землекористуванні відображені в державному акті на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006р. по справі № 5/239б порушено провадження у справі за заявою першого заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі кредитора - Державної податкової інспекції у місті Чернігові про визнання банкрутом ТОВ «СК «Чернігів».

Постановою Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б визнано банкрутом ТОВ «СК «Чернігів» з наслідками, передбаченими ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відкрито ліквідаційну процедуру, обов`язки ліквідатора покладено на Державну податкову інспекцію у м. Чернігові за її згодою, зобов`язано ліквідатора виконати дії, передбачені ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в т.ч. надати господарському суду ліквідаційний баланс та письмовий звіт про проведену роботу.

В описовій частині даної постанови вказано, що «боржник, в порушення Закону України «Про систему оподаткування», несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує податки до бюджету. Так, загальна сума несплаченого податкового боргу становить 340,00 грн. Перевіркою своєчасності подання боржником звітності встановлено, що боржник не звітує до ДПІ у м. Чернігові з 4-го кварталу 2005р., остання звітність подана 19.10.2005р.

Перевіркою місцезнаходження боржника встановлено, що ТОВ «СК «Чернігів» (вул. Блакитного, 14, м. Чернігів, 14027) за юридичною адресою не знаходиться, що підтверджено актом перевірки № 241 від 14.07.2006р.

Майно боржника відсутнє, за рахунок якого можливе стягнення. Автотранспортних засобів і прав власності на об`єкти нерухомості за боржником не зареєстровано».

Державна податкова інспекція у місті Чернігові листом від 27.12.2007р. звернулася до Чернігівського міського голови в якому повідомила, що постановою Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б ТОВ «СК «Чернігів» визнано банкрутом. Відповідно до даних Управління земельних ресурсів Чернігівської міської ради в постійному користуванні ТОВ «СК «Чернігів» зареєстрована земельна ділянка площею 7973 м2 за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, згідно акту державної реєстрації № 199 від 26.06.1996р.

Одночасно Державна податкова інспекція у місті Чернігові просила, для закінчення ліквідаційної процедури підприємства - банкрута та зняття його з податкового обліку, вжити заходи щодо припинення права користування земельною ділянкою.

Рішенням двадцять четвертої сесії Чернігівської міської ради п`ятого скликання від 04.02.2008р., враховуючи постанову Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б, вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,7973 га по вул. Блакитного, 14.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. по справі № 5/239б/49б/17б затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «СК «Чернігів», ліквідовано юридичну особу - ТОВ «СК «Чернігів», провадження у справі припинено, вимоги кредиторів визнано погашеними.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.11.2008р. по справі № 5/106б (5/239б/49б/17б) задоволено заяву ТОВ «СК «Чернігів» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасовано ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. у справі № 5/239б/49б/17б, зобов`язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи - ТОВ «СК «Чернігів», призначено ліквідатором ТОВ «СК «Чернігів» арбітражного керуючого Рязанову С.М.

Задовольняючи заяву ТОВ «СК «Чернігів» про перегляд судового рішення, суд вказав, що ліквідатором при проведенні ліквідаційної процедури ТОВ «СК «Чернігів» неналежним чином були виконані свої обов`язки, що призвело до ліквідації підприємства - банкрута без вирішення питання щодо майна банкрута, непогашення заборгованості перед державним бюджетом.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.11.2011р. по справі № 4/99б/26/10 (5/106б/35б (5/239б/49б/17б)) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, провадження у справі припинено, визнано ТОВ «СК «Чернігів» таким, що не має боргів, і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

В описовій та мотивувальній частинах даної ухвали вказано, що «за результатами розгляду справи у попередньому засіданні ухвалою господарського суду від 02.04.09р. затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого включені вимоги Державної податкової інспекції у м. Чернігові в розмірі 557,04 грн., а вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - визнано вважати погашеними…

Під час здійснення ліквідаційної процедури вимоги ДПІ у м. Чернігові в розмірі 557,04 грн., що включені до реєстру вимог кредиторів, погашені боржником.

Також ліквідатором до реєстру вимог кредиторів включені поточні вимоги кредиторів:

- Державної податкової інспекції у м. Чернігові в розмірі 12 298,47 грн.;

- арбітражного керуючого Рязанової С.М. в розмірі 2 550,00 грн.;

- ФОП Помазної Світлани Іванівни в розмірі 15 000,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.10р. визнані нечинними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Чернігові № /0 від 07.07.09р. та № /0 від 07.07.09р. на підставі яких були включені поточні вимоги ДПІ. Відповідно до довідки Державної податкової інспекції у м. Чернігові від 16.09.11р. № 15126/10/24-013 у ТОВ «СК «Чернігів» податковий борг відсутній. Вимоги арбітражного керуючого Рязанової С.М. в розмірі 2 550,00 грн. та ФОП Помазної Світлани Іванівни в розмірі 15 000,00 грн. відкликані заявниками (заяви від 17.11.11р. № 147, від 15.11.11р. № 7).

Таким чином, заборгованість боржника перед кредиторами відсутня.

Ліквідатором вжито заходів щодо виявлення майна банкрута.

Згідно довідки Чернігівського МБТІ від 01.09.09р. № 24309 за боржником зареєстрований об`єкт нерухомості по вул. Блакитного, 14 вцілому.

Також, ліквідатором проведено інвентаризацію майна боржника, про що складений інвентаризаційний опис №1 від 10.07.09р.

Ліквідаційним балансом станом на 08.11.11р. підтверджується наявність у боржника основних засобів залишковою вартістю 510,8 тис. грн.

На підставі рішення комітету кредиторів від 24.10.11р. ліквідатором подано господарському суду заяву про затвердження витрат від 24.10.11р. № 31/54 в розмірі 70 150,55 грн., яка потім була відкликана (заява від 28.11.11р. № 35/54).

Як вбачається з наданого звіту, розмір витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури становить 10 000,00 грн., з яких 7 406,55 грн. - витрати на оплату послуг арбітражного керуючого та 2 593,45 грн. витрати на банківські послуги, поштові витрати, оплату оголошення тощо.

Зазначені витрати в розмірі 10 000,00 грн. погашені учасником ТОВ «СК «Чернігів» ОСОБА_1 , що підтверджується прибутковим касовим ордером від 28.11.11р.».

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Під час розгляду даної справи відповідачами не було подано договору купівлі - продажу згідно умов якого ТОВ «СК «Чернігів» придбало у МВТП «Фірма Віон» об`єкт незавершеного будівництва, розташований в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14.

В той же час, факт належності на праві власності ТОВ «СК «Чернігів» даного об`єкта незавершеного будівництва встановлений рішенням Деснянського районного суду м, Чернігова від 19 березня 2001 року по справі № 2-1206/2001 р., яке набрало законної сили, і в якому, зокрема, вказано, що 27.04.1994р. ТОВ «СК «Чернігів» згідно договору купівлі - продажу № 7/04-94 придбало у МВТП «Фірма Віон» будівництво спортивного майданчика в м. Чернігові по вул. Блакитного, 14. Згідно акту прийому - передачі від 27.04.1994р., вказане майно було передано МВТП «Фірма Віон» ТОВ «СК «Чернігів».

Приписом ст. 124 Конституції України (в редакції на момент ухвалення судового рішення) та ст. 1291 Конституції України (в чинній редакції) встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Із змісту вищевказаного судового рішення вбачається, що воно було ухвалено в порядку окремого провадження, а саме - на підставі положень глави 37 «Встановлення фактів, що мають юридичне значення» Цивільного процесуального кодексу України 1963 року.

Відповідно до ст. 271 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти.

При цьому, наведений у ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, а згідно зі ст. 14 цього ж Кодексу, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року згідно положень якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах запису актів громадянського стану або підлягає оформленню в нотаріальних органах, не замінює собою документів, видаваних цими органами, а є тільки підставою для одержання цих документів, не може бути взято судом до уваги, адже факт належності особі на праві власності об`єкта незавершеного будівництва не підлягав реєстрації в органах запису актів громадянського стану або оформленню в нотаріальних органах і не був підставою для одержання від цих органів документів.

Зміст рішення Деснянського районного суду м, Чернігова від 19 березня 2001 року по справі № 2-1206/2001 р. узгоджується з іншими доказами, поданими сторонами, зокрема, рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 17.06.1996р. № 114 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель підприємств міста та надання земельних ділянок для державного та індивідуального будівництва» яким було вилучено із постійного користування виробничо - торгового підприємства Фірми «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 та надано її в постійне користування ТОВ «СК «Чернігів»; державним актом на право постійного користування землею І-ЧН № 000722-199, виданим ТОВ «СК «Чернігів» 26.06.1996р.; рішеннями Чернігівської міської ради від 28.01.2003р., від 12.04.2005р., від 04.02.2008р. про зміни у землекористуванні цією земельною ділянкою; матеріалами інвентаризаційної справи № 17980 з якої вбачається, що станом на 08.07.1996р. по вул. Блакитного, 14 знаходився об`єкт незавершеного будівництва: недобудована будівля холодильного центру з прибудовами та льодове поле.

Крім того, відповідачем № 2 було надано суду: рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 19 квітня 1993 року № 78 яким виділено в постійне користування виробничо - торгівельному підприємству - Фірмі «Віон» земельну ділянку площею 1,2 га по вул. Блакитного, 14 з розпочатим будівництвом спортивної споруди з інженерними мережами для його закінчення по призначенню; Авізо № 31 від 24 січня 1994 року яким підтверджується передача Міським управлінням капітального будівництва на баланс Фірми «Віон» незавершеного будівництва спортивного майданчика в районі «Кордовка» з інженерними мережами; лист Управління капітального будівництва виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 15 квітня 1999 року № 91 на адресу старшого оперуповноваженого відділу по боротьбі з корупцією ГУБОЗ МВС України в якому повідомляється про передачу на баланс Фірми «Віон» незавершеного будівництва спортивної будівлі з інженерними мережами та оплату Фірмою «Віон» його вартості (з наданням підтверджуючих документів); лист Державного проектного інституту «Діпроцивільпромбуд» від 27 жовтня 1994 року № 13/303 в якому повідомляється про кошторисну вартість спортивного майданчика з штучним льодом; лист Відділу по земельним ресурсам виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів від 20 листопада 1995 року № 206 щодо розгляду клопотання ТОВ «СК «Чернігів» від 27.04.1994р. про перереєстрацію державного акту на право постійного користування землею по вул. Блакитного, 14, об`єкт незавершеного будівництва; лист Деснянського окружного суду м. Чернігова від 05.06.1996р. про зняття арешту з льодового стадіону, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, у зв`язку з передачею даного об`єкту ТОВ «СК «Чернігів» 27.01.1994р.

Згідно ст. 4 Цивільного кодексу УРСР, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності з ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 2 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент укладення між ТОВ «СК «Чернігів» та МВТП «Фірма Віон» договору купівлі - продажу), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Власність в Україні існує в різних формах. Україна створює рівні умови для розвитку всіх форм власності та їх захисту.

Відповідно до ст. 20, 26 Закону України «Про власність», суб`єктами права колективної власності є, зокрема, господарські товариства. Об`єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

За змістом ст. 10 Закону України «Про підприємства в України» (в редакції чинній на момент укладення між ТОВ «СК «Чернігів» та МВТП «Фірма Віон» договору купівлі - продажу), майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності або повного господарського відання. Джерелами формування майна підприємства є, зокрема, придбання майна іншого підприємства, організації;

Підприємство, якщо інше не передбачено чинним законодавством та його статутом, має право продавати і передавати іншим підприємствам, організаціям та установам, обмінювати, здавати в оренду, надавати безоплатно в тимчасове користування або в позику належні йому будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, інвентар, сировину та інші матеріальні цінності, а також списувати їх з балансу.

Оскільки об`єкт незавершеного будівництва має вартісне визначення, він являється майном підприємства в розумінні ст. 10 Закону України «Про підприємства в України» і з огляду на відсутність прямої законодавчої заборони, об`єкт незавершеного будівництва міг бути предметом договору купівлі - продажу, укладеного між підприємствами.

Про можливість відчуження на умовах купівлі - продажу об`єктів незавершеного будівництва свідчить, зокрема, і чинний на той час Указ Президента України «Про приватизацію об`єктів незавершеного будівництва» від 14.10.1993р. № 456/93.

Таким чином, суд повністю відхиляє доводи позивача про неможливість набуття відповідачем № 2 права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленою обставину щодо правомірності набуття ТОВ «СК «Чернігів» права власності на об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14, з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів, оскільки відповідачем № 2 належними та допустимими доказами у їх взаємному зв`язку було підтверджено підстави виникнення права власності на даний об`єкт як у ТОВ «СК «Чернігів», так і у попереднього власника - МВТП «Фірма Віон».

ІІ. Щодо відповідності рішення Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 10.01.2009р. вимогам чинного законодавства та наявності порушення прав позивача

Рішенням Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про реєстрацію права власності від 10.01.2009р. було зареєстровано право власності ТОВ «СК «Чернігів» на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26053743), про що було зроблено запис № 2236 в книзі 16.

При цьому, у витязі № 21508500 від 10.01.2009р. вказано, що підставами виникнення права власності є рішення Деснянського районного суду м, Чернігова від 19 березня 2001 року по справі № 2-1206/2001 р. та державний акт на право постійного користування землею від 26.06.1996р. № 000722-199, виданий виконавчим комітетом Чернігівської міської ради.

За змістом ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, надалі - Закон про державну реєстрацію):

державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень;

Державний реєстр прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обмеження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна;

об`єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці (будівля, споруда тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 3 Закону про державну реєстрацію, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Відповідно до ст. 18 Закону про державну реєстрацію, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі заяви правоволодільця (правонабувача), сторін (сторони) правочину, за яким виникло речове право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Для державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно до місцевого органу державної реєстрації прав разом із заявою про державну реєстрацію прав подаються документи про правочини щодо такого об`єкта нерухомого майна та їх копії або інші документи, що свідчать про встановлення, зміну чи припинення речового права.

При цьому, у відповідності з ст. 19 Закону про державну реєстрацію, рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва є підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав.

З огляду на вищевикладене, слід зробити висновок, що на момент прийняття МБТІ оскаржуваного рішення Закон про державну реєстрацію хоч і не містив окремих положень про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, відповідна реєстрація могла бути здійснена органом державної реєстрації прав за заявою власника такого об`єкту на підставі рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Стосовно доводів позивача про те, що на момент прийняття МБТІ оскаржуваного рішення право постійного користування землею відповідача № 2 було припинено, суд зазначає наступне:

дійсно, рішенням двадцять четвертої сесії Чернігівської міської ради п`ятого скликання від 04.02.2008р. було вилучено із постійного користування ТОВ «СК «Чернігів» земельну ділянку площею 0,7973 га по вул. Блакитного, 14.

Втім, суд враховує, що підставою для вилучення із постійного користування земельної ділянки було звернення до Чернігівського міського голови Державної податкової інспекції у місті Чернігові, яка виконувала обов`язки ліквідатора ТОВ «СК «Чернігів» відповідно до постанови Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б.

Провадження у справі про банкрутство ТОВ «СК «Чернігів» було порушено ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2006р. по справі № 5/239б за заявою першого заступника прокурора міста Чернігова в інтересах держави в особі кредитора - Державної податкової інспекції у місті Чернігові і здійснювалося з урахуванням особливостей, передбачених ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 18.01.2013р.) «Особливості банкрутства відсутнього боржника».

Тобто, фактично ТОВ «СК «Чернігів» не було обізнано про порушення провадження у справі про банкрутство, про визнання його банкрутом та ліквідацію за судовим рішенням у справі про банкрутство, адже органи управління товариством не знаходились за адресою: м. Чернігів, вул. Блакитного, 14 (про що вказано в постанові Господарського суду Чернігівської області від 27.07.2006р. по справі № 5/239б).

Задовольняючи заяву ТОВ «СК «Чернігів» про перегляд ухвали Господарського суду Чернігівської області від 15.04.2008р. по справі № 5/239б/49б/17б, якою було ліквідовано ТОВ «СК «Чернігів», суд вказав, що ліквідатором (тобто Державною податковою інспекцією у місті Чернігові) при проведенні ліквідаційної процедури ТОВ «СК «Чернігів» неналежним чином були виконані свої обов`язки, що призвело до ліквідації підприємства - банкрута без вирішення питання щодо майна банкрута, непогашення заборгованості перед державним бюджетом.

В подальшому, судом було припинено провадження у справі про банкрутство ТОВ «СК «Чернігів», оскільки товариство визнано таким, що не має боргів, і може продовжувати свою підприємницьку діяльність.

За таких обставин, на думку суду, припинення права постійного користування землею відповідача № 2 не може бути підставою для визнання недійсним оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що рішення МБТІ від 10.01.2009р. не суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулася до суду, відповідно до вимог законодавства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (аналогічна норма права закріплена статтею 20 Господарського кодексу України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 21 Цивільного кодексу України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

У відповідності з ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Звертаючись до суду з даним позовом Чернігівська міська рада вказує, що вона, як орган, через який територіальна громада м. Чернігова здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю. Реєстрація чужого об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, яка не надавалась для його будівництва, порушує права землевласника, оскільки обмежує можливість її використання.

Таким чином, підставами для задоволення позовних вимог є невідповідність рішення органу державної реєстрації прав актам цивільного законодавства і наявність порушення цивільних прав або інтересів позивача таким рішенням.

Під час розгляду даної справи суд дійшов висновків, що відповідач № 2 правомірно набув право власності на об`єкт незавершеного будівництва, а оскаржуване рішення відповідача № 1 не суперечить вимогам законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що проведення державної реєстрації права власності на правомірне набуте майно за заявою його власника не порушує права Чернігівської міської ради на землю.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

ІІІ. Щодо судових витрат

Позивачем за подання до господарського суду позовної заяви з однією вимогою немайнового характеру було сплачено 2 102,00 грн. судового збору, який на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, повністю покладається на позивача.

Для захисту прав та представництва інтересів ТОВ «СК «Чернігів» в суді і надання йому кваліфікованої правової (правничої) допомоги 4 січня 2021 року був укладений договір з адвокатом Кутуковим С.О. У відзиві на позов відповідач № 2 повідомив, що орієнтовний розмір судових витрат, які ТОВ «СК «Чернігів» понесе, у зв`язку із розглядом судом даного позову, складає 18 000,00 гривень за оплату правової допомоги, які відповідач № 2 просить покласти на позивача.

На підтвердження даної обставини відповідачем № 2 надано копію договору від 04.01.2021р., копію свідоцтва на право здійснення Кутуковим С.О. адвокатської діяльності, ордер від 04.01.2021р. серії СВ № 1007183 та квитанцію про прийняту плату за надані послуги від 04.01.2021р. на суму 4 000,00 грн.

02 березня 2021 року представником відповідача № 2 подано до суду заяву про фактично понесені витрати на правову допомогу до якої було додано дві квитанції про прийняту плату за надані послуги від 05.02.2021р. на суму 7 000,00 грн. та від 01.03.2021р. на суму 7 000,00 грн.

Зі змісту договору про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 04.01.2021р. вбачається, що адвокат Кутуков С.О. зобов`язався надавати ТОВ «СК «Чернігів» (клієнту) послуги адвоката, правову допомогу, бути його представником як заявника, скаржника, відповідача та представляти його права і законні інтереси у ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20, а також у відносинах з органами державної влади, фізичними та юридичними особами, які мають відношення до спору у відповідній справі, в обсягах та на умовах, визначених даним договором.

До послуг адвоката також входить надання клієнту усних та письмових консультацій, складання довідок з правових питань і направлення запитів, звернень тощо для захисту прав і представленні інтересів клієнта у відносинах з органами державної влади, з фізичними та юридичними особами, які мають відношення до відповідного спору; отримання рішень, відомостей і відповідей на вказані запити і звернення.

За отриману правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) за домовленістю в залежності від обсягу замовлених послуг або за представлення інтересів у судовій справі і таке інше, про що окремо визначається у договорі, чи укладається додаткова угода до даного договору.

Представництво інтересів клієнта та надання йому послуг у судовій справі та у відносинах з певним органом влади або з особами оплачуються адвокату окремо.

За надану правову допомогу та послуги адвоката в ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20 за участю клієнта, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі 18000 гривень трьома частинами: 4000 гривень протягом 5 робочих днів з моменту підписання даного договору; 7000 гривень до закінчення судом підготовчого провадження у господарській справі та 7000 гривень до вирішення відповідної справи по суті спору.

Оплата за надані послуги (виплата гонорару) здійснюється в безготівковій формі або готівкою, про що адвокат видає клієнту платіжний документ.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 - 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

В даному випадку суд звертається до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Умовами укладеного між відповідачем № 2 та адвокатом Кутуковим С.О. договору про надання правової (правничої) допомоги та послуг адвоката від 04.01.2021р. визначено, що за надану правову допомогу та послуги адвоката в ході розгляду Господарським судом Чернігівської області господарської справи за № 927/1202/20 за участю клієнта, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі - 18 000,00 грн. Також договором встановлені строки та порядок сплати гонорару адвокату.

Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах відповідача № 2, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 18 000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини третьої статті 126 ГПК України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача № 2, а отже є визначеним.

В даному випадку суд звертається до висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Оскільки позивачем не було подано клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а витрати відповідача № 2 на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, вони підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 123, 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Чернігівської міської ради до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» про визнання незаконним та скасування рішення залишити без задоволення.

Стягнути з Чернігівської міської ради (14000, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7; код 34339125) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чернігів» (14000, м. Чернігів, проспект Миру, 21, кв. 45; код 14240618) 18 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано 25.03.2021р.

Суддя А.С.Сидоренко