СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р. Справа № 922/2586/20

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - адвокат Мамницька А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" (вх. № 26Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі № 922/2586/20 (повний текст якого складено та підписано 07.12.2020 суддею Лавровою Л.С. у приміщенні господарського суду Харківської області),

за позовом ТОВ "ЛНЗ"

до ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

До господарського суду Харківської області звернулося Товариства ТОВ "ЛНЗ" з позовною заявою до ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ", в якій просило стягнути з ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" (62214, Харківська обл., Золочівський район, село Олександрівка, ВУЛИЦЯ ЧАДУНЕЛІ, будинок 38, ) на користь ТОВ "ЛНЗ" (20603, Черкаська обл., Шполянський р-н., м. Шпола, вул. Нахімова, 63-А, Код , р/р: НОМЕР_1 в AT "РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ" МФО 380805) грошові кошти у розмірі 302 045,74 грн. (триста дві тисячі сорок п`ять гривень 74 копійки), з яких 13 351,73 грн. (тринадцять тисяч триста п`ятдесят одна гривня 73 копійки) - заборгованість за товар отриманий по договору; 161447,08грн. (сто шістдесят одна тисяча чотириста сорок сім гривень 08 копійок) - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань по Договору; 127 246,93 грн. (сто двадцять сім тисяч двісті сорок шість гривень 93 копійки) - проценти річних.

Позовні вимоги обґрунтовано позивачем із посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № Д-ТО-19-00943 від 20.02.2019, в частині здійснення своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі № 922/2586/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" (62214, Харківська обл., Золочівський район, село Олександрівка, ВУЛИЦЯ ЧАДУНЕЛІ, будинок 38, ідентифікаційний код особи 36222279) на користь ТОВ "ЛНЗ" (20603, Черкаська обл., Шполянський район, місто Шпола, ВУЛИЦЯ НАХІМОВА, будинок 63-А, ідентифікаційний код особи 30709487, р/р: НОМЕР_1 в AT "РАЙФФАЗЕН БАНК АВАЛЬ" МФО 380805) 13 351,73 грн - заборгованість за отриманий товар; 149 109,18 грн - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань; 127 246,93 грн - проценти річних; 4 345,62 грн судового збору.

В решті позову відмовлено.

ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не взяв до уваги п.п. 4.4. та 9.4. договору поставки, укладеного між апелянтом та позивачем, також суд першої інстанції, на думку апелянта. Неправильно застосував положення п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень ГК України, положення Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020. Так, судом першої інстанції здійснено перерахування пені з іноземної валюти в національну валюту, проте не враховано протиправність нарахування пені та відсотків в період карантину. Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що відповідачем було повністю погашено заборгованість за договором № Д-ТО-19-00943 та її відсутність узгодив сам позивач у акті звірки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 у справі № 922/2586/20, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 16.02.2021.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 25.02.2021.

24.02.2021 від представника ТОВ "Золочівська аграрна компанія" надійшли додаткові пояснення по справі в обґрунтування своїх вимог, в яких він зазначив, про те, що позивачем одночасно нараховано пеню та 22% річних, які нараховані в той же спосіб, що і пеню, що, на його думку, є подвійним стягненням, яке прямо заборонене законом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 оголошено про перерву у розгляді справи до 23.03.2021.

В судове засідання 23.03.2021 представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання. Будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Між ТОВ "ЛНЗ" (Постачальник) та ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" (Покупець) 20.02.2019 укладено договір поставки № Д-ТО-19-00943 (надалі - договір), за яким позивач зобов`язувався передати відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався прийняти цей товар і оплатити його. Згідно п. 2.2. договору, сторони домовилися, що товар поставляється партіями. Найменування, асортимент, ціна та кількість товару в кожній партії визначаються сторонами в окремих специфікаціях до цього договору, що є його невід`ємними частинами. На кожну окрему партію товару сторони складають окрему специфікацію (п.2.3. договору).

У відповідності до п. 3.1. та п. 3.2. договору, ціна товару визначається у специфікаціях, а загальна вартість товару, що поставляється по цьому договору (сума договору), визначається на підставі всіх специфікацій до цього договору складених протягом терміну дії договору.

Ціна товару виражається в національній валюті України - гривні (п.3.4. договору).

В пунктах 3.5. та 3.6. договору сторони відповідач та позивач домовились, що грошовий еквівалент всіх грошових зобов`язань відповідача по договору визначається в іноземній валюті, за курсом іноземної валюти, визначеним сторонами. Якщо сторони не погодять інше в специфікації, ціна товару в національній валюті, визначається за курсом продажу долару США на міжбанківській валютній біржі на дату, що передує даті підписання специфікації. Курс продажу підтверджується даними веб-сайту http://minfin.com.ua/currency/mb та зазначається в специфікації. У разі недоступності інформації на веб-сайті http://minfin.com.ua/currency/mb про курс іноземної валюти, Сторони застосовують курс продажу долару США, установлений будь-яким банком України на вибір Постачальника на відповідний день.

У разі, якщо курс продажу долару США на день оплати буде вище, або нижче, ніж курс продажу долару США на дату підписання Специфікації, сума, що підлягає оплаті, визначається за наступною формулою:

S = (A1 / А2) * В

S - ціна Товару в гривні на момент оплати (сума, яка підлягає оплаті);

В - ціна Товару в гривні на дату підписання Специфікації;

А2 - курс продажу долару США до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківський день до дати підписання Специфікації.

А1 - курс продажу долару США до гривні на час закриття торгів, що складеться на міжбанківському валютному ринку України на попередній банківський день до дати зарахування коштів від Відповідача на рахунок Постачальника.

У разі порушення покупцем строків виконання грошового зобов`язання, А1 визначається як найбільший курс продажу долару США, що був встановлений протягом періоду з останнього дня, погодженого Сторонами строку виконання грошового зобов`язання до дня оплати включно. Після оплати повної вартості товару (закриття розрахунків за договором) постачальник надає покупцю усі необхідні документи (розрахунок вартісних показників, коригуючі податкові накладні) для проведення коригувань вартісних показників накладних, що були оформлені на дату поставки товару. Сторони домовились, що при застосуванні еквіваленту іноземної валюти визначення розміру грошових зобов`язань відповідача до моменту їх виконання може здійснюватися необмежену кількість раз в таких випадках: складання рахунку, складання первинних документів, складання коригуючих первинних документів, виставлення вимог, претензій, складання позовів, в інших випадках визначення розміру грошових зобов`язань відповідача та зміненої в зв`язку із застосуванням еквіваленту іноземної валюти ціни товару. Остаточний розмір грошових зобов`язань при застосуванні еквіваленту іноземної валюти відповідача визначається в день їх виконання та в подальшому не підлягає перегляду. Сторони можуть не застосувати еквівалент іноземної валюти та/або визначити інший порядок його застосування, в тому числі, іншу валюту та/або інший порядок визначення курсу іноземної валюти, про що домовляються окремо. Сторони домовились, що ціна товару, визначена в специфікації в національній валюті, змінюється відповідно до розміру грошових зобов`язань відповідача, визначених в еквіваленті іноземної валюти. Зміна ціни, в такому разі, погоджена сторонами шляхом підписання цього договору і не потребує додаткового погодження. Підставою для коригування ціни та складання коригуючих первинних документів є цей договір.

В п.п. 1.1.6. договору сторони погодили, що для цілей договору, грошове зобов`язання - це зобов`язання сторони сплатити іншій стороні кошти, яке визначається та виконується в національній валюті України - гривні. Згідно пунктів 4.2. та 4.3. договору, сума, що підлягає сплаті покупцем у гривнях, визначається за визначеним сторонами курсом іноземної валюти на день платежу. Якщо сторони не погодять інших строків оплати, покупець зобов`язаний оплатити поставлений йому товар протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки товару.

В специфікації № 1 від 20.02.2019р. до договору (далі - специфікація №1), сторони погодили поставку насіння соняшнику НК Бріо 150К Круїзер у кількості 75 пак., за ціною еквівалентною 210,00 доларів США за пак., насіння кукурудзи ДКС 3939 у кількості 150 міш. за ціною еквівалентною 185,00 доларів США за міш., насіння кукурудзи ДКС 3511 Акселерон Еліт у кількості 15 міш. за ціною еквівалентною 202,00 доларів США за міш., насіння кукурудзи ДКС 3511 Пончо у кількості 135 міш. за ціною еквівалентною 202,00 доларів США за міш., загальною вартістю в гривнях, еквівалентною 73 800,00 Дол. США.

Згідно пункту 4 специфікації №1 до договору оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку: 30 % від загальної вартості товару, що становить еквівалент 22 140,00 Дол. США - до 10.04.2019 р. 70 % від загальної вартості товару, що становить еквівалент 51 660,00 Дол. США - до 01.11.2019.

На виконання умов договору та специфікації №1 ТОВ "ЛНЗ" поставило, ТОВ "ЗАК" прийняло: згідно накладної № 4860 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3511 Пончо у кількості 135 міш.; згідно накладної№ 4867 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3511 у кількості 15 міш.; згідно накладної № 4849 від 22.03.2019 насіння соняшнику НК Бріо у кількості 75 пак.; згідно накладної № 4872 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3939 у кількості 150 міш.

Згідно платіжного доручення від 20.05.2019 - 100 000,00 грн., що згідно специфікації №1 та умов договору становило еквівалент 3721,62 дол. США (так як відповідач порушив строк сплати коштів за товар, то, відповідно до пункту 3.5. договору, пункту 3 специфікації №1, позивачем використовувався найбільший курс продажу іноземної валюти, що був встановлений протягом періоду з останнього дня, погодженого сторонами строку виконання грошового зобов`язання (10,04.2019) до дня виконання грошового зобов`язання включно (20.05.2019). За вказаний період найбільший курс Долару США зафіксовано 10.04.2020 у розмірі 26.87 грн/дол.США).

Згідно платіжного доручення від 19.07.2019 - 750 000,00 грн., з яких 500059,02 грн. становило еквівалент 18418,38 дол. США (так як відповідач порушив строк сплати коштів за товар, то, відповідно до пункту 3.5. договору, пункту 3 специфікації №1, позивачем використовувався найбільший курс продажу іноземної валюти, що був встановлений протягом періоду з останнього дня, погодженого сторонами строку виконання грошового зобов`язання (10.04.2019) до дня виконання грошового зобов`язання включно (19.07.2019). Згідно платіжного доручення від 16.08.2019 - 200 000,00 грн., що згідно умов договору становило еквівалент 7941,23 дол. США (згідно курсу валют на 15.08.2019 у розмірі 25,185 грн./Дол. США).

Згідно платіжного доручення від 10.04.2020 - 950 350,80 грн., що згідно умов специфікації №1 та умов договору становило еквівалент 33 656,50 дол. США (так як відповідач порушив строк сплати коштів за товар, то, відповідно до пункту 3.5. договору, пункту 3 Специфікації №1, позивачем використовувався найбільший курс продажу іноземної валюти, що був встановлений протягом періоду з останнього дня, погодженого сторонами строку виконання грошового зобов`язання (01.11.2019) до дня виконання грошового зобов`язання включно (10.04.2020). За вказаний період найбільший курс долару США зафіксовано 26.03.2020 у розмірі 28,22 грн/дол. США).

Враховуючи викладене, позивач вказував, що відповідач з порушенням строків та не в повному обсязі виконував зобов`язання по сплаті вартості товару, поставленого по договору, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за отриманий товар становить суму грошових коштів у гривнях, еквівалентних 473,13 доларів США, що станом на дату складання позовної заяви становить 13351,73 грн.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 161447,08 грн та відсотки річні у розмірі 127246,93 грн.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог у відзиві на позов та у апеляційній скарзі відповідач вказував, що відповідачем за договором № Д-ТО-19-00943 від 20.02.2019 було повністю погашено заборгованість. Позивачем було розраховано розмір пені в грошовій одиниці - долар США в розмірі 5834,73 доларів США. Проте, даний спосіб розрахунку пені не відповідає порядку встановленого чинним законодавством та встановленою практикою Верховного Суду обрахування пені в іноземній валюті суперечить нормам чинного законодавства, відтак не підлягає задоволенню.

Також, відповідач вказував, що між сторонами існували кредитні відносини на які розповсюджується дія п. 15 прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України. Так згідно п. 4.4. договору поставки укладеного сторонами, сторони можуть погодити оплату товару на умовах часткової або повної попередньої оплати (відстрочення або розстрочення платежу) товар який оплачується на умовах відмінних від попередньої оплати є таким, що проданий в кредит. Згідно п. 9.4. договору поставки укладеного сторонами, якщо товар був проданий постачальником в кредит, то покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти у розмірі 22% річних нарахованих на ціну товару за кожен день прострочки. Відповідач вважає, що в даному випадку сплата зобов`язань відбувалася шляхом розстрочення та відносини позивача та відповідача в силу п.4.4. та п.9.4. мають ознаки кредитних відносин, пеня та відсотки нараховані за період з 12.03.2020 по 06.08.2020 є незаконними ще і в силу п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Господарського кодексу України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та специфікації №1 ТОВ "ЛНЗ" поставило, а ТОВ "ЗАК" прийняло: згідно накладної № 4860 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3511 Пончо у кількості 135 міш.; згідно накладної№ 4867 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3511 у кількості 15 міш.; згідно накладної № 4849 від 22.03.2019 насіння соняшнику НК Бріо у кількості 75 пак.; згідно накладної № 4872 від 22.03.2019 насіння кукурудзи ДКС 3939 у кількості 150 міш.

Згідно платіжних доручень вбачається, що відповідач з порушенням строків та не в повному обсязі виконував зобов`язання по сплаті вартості товару, поставленого по договору, у зв`язку з чим заборгованість відповідача за отриманий товар (з урахуванням умов оплати з урахуванням валютного курсу) становить суму грошових коштів у гривнях, еквівалентних 473,13 доларів США, що станом на дату складання позовної заяви становить 13351,73 грн.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач в порушення умов договору здійснював розрахунки за поставлений товар з простроченням платежів, чим порушив умови договору, а загальна заборгованість відповідача перед позивачем за товар, отриманий по договору, на момент подання позову до суду складала 473,13 доларів США, що є еквівалентом 13351,73 грн.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У статті 235 ГК України передбачено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.

Сторони договору мають право врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16 та у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 916/804/17).

Відповідно до частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно пункту 9.3. договору у випадку порушення однією із сторін строків виконання грошових зобов`язань по цьому договору на строк понад 10 (десять) календарних днів, сторона, яка допустила порушення, зобов`язана сплатити іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення, нараховану на суму порушеного зобов`язання за кожний день порушення.

Згідно пункту 9.5. договору, строк нарахування неустойки за договором не обмежується строком, встановленим частиною 6 статті 232 ГК України.

Позивач вказував, що станом на день підготовки позову, 06.08.2020 розмір пені за порушення зобов`язань по оплаті товару, отриманого по специфікації №1 в еквіваленті національної валюти становить 161447,08 грн.

Нарахування пені позивачем було здійснено на суму заборгованості у доларах США. Укладення та виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Однак, нарахування пені в іноземній валюті не передбачене чинним законодавством. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання. А тому, нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України (поставна Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №761/26293/16-ц).

Враховуючи викладене, колегією суддів, відповідно до розрахунків позивача, була перерахована сума пені з урахуванням того, що вона повинна обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання у гривні за кожен день прострочення виконання (сума несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання була визначена судом у гривні відповідно до установленого курсу продажу долару США на міжбанківському валютному ринку у даний день відповідно до умов укладеного сторонами договору). Загальна сума пені становить 149109,18 грн, з яких:

- з 10.04.2019 по 20.05.2019 пеня складає 23649.38 грн;

- з 21.05.2019 по 19.07.2019 пеня складає 27713.52 грн;

- з 01.11.2019 по 10.04.2020 пеня складає 95872.46 грн;

- з 11.04.2020 по 06.08.2020 пеня складає 1873.82 грн.

Щодо стягнення 22% річних у розмірі 127 246,93 грн колегія суддів зазначає, наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В пункті 9.4. договору сторони погодили, що разі порушення покупцем строку оплати товару, покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти за користування грошовими коштами в розмірі 22 % (двадцять два проценти) річних нарахованих на ціну товару, строк оплати якого порушено, за кожний день порушення.

З огляду на вищевикладене, перевіривши розрахунок позивача 22% річних, колегія суддів висновку про обґрунтованість даних вимог позивача та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 22% річних в еквіваленті національної валюти у розмірі 127 246,93 грн.

При цьому суд зазначає, що посилання відповідача на існування між сторонами кредитних відносин, на які розповсюджується дія п.8 Прикінцевих та Перехідних положень Господарського кодексу України, у зв`язку з чим нараховані пеня та відсотки є незаконними, підлягають відхиленню, оскільки положення п.8 Прикінцевих та Перехідних положень Господарського кодексу України не підлягають застосуванню для спірних правовідносин, у зв`язку з тим, що стосуються правовідносин, які склались між позичальником та кредитодавцем щодо фінансового кредиту, в свою чергу, в даній справі між позивачем та відповідачем у відповідності до положень п. 4.4. договору склались правовідносини щодо товарного кредиту, які не є тотожними.

Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 р. № 2664-ІІІ фінансовим кредитом є засоби, надані в позику юридичній чи фізичній особі на визначений строк та під відсотки Надання кредитів згідно зі п.п.6 п.1 ст.4 вищезазначеного Закону є фінансовою послугою, яку, в свою чергу, можуть надавати лише фінансові установи.

Таким чином, фінансовий кредит не опосередковує переходу права власності на товар, на відміну від товарного кредиту, а товарний кредит не видається фінансовими установами, на відміну від фінансового кредиту.

Щодо посилання відповідача на ненадання позивачем доказів понесення збитків та скрутне становище відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, та лише у виняткових випадках.

Втім, суд не вважає даний випадок винятковим, оскільки відповідачем не було надано до суду доказів винятковості не виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем за договором у встановлений строк.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення з ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" на користь ТОВ "ЛНЗ" 13 351,73 грн - заборгованості за отриманий товар, 149 109,18 грн - пені за порушення строків виконання грошових зобов`язань та 127 246,93 грн - процентів річних.

Щодо тверджень апелянта про те, що позивач додатково до стягнення 22 % річних заявляє ще і стягнення пені, то це слід визнавати подвійним стягненням, і виходячи з висновку Верхового Суду, викладеного у постанові від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18, повинно стягуватись щось одне або пеня, або відсотки за користування грошовими коштами, які виглядають як пеня за способом нарахування, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

В наведеній постанові у справі №922/3578/18 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дає змогу дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами. Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме як річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Проценти за користування чужими коштами, які відповідно до договору нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою підпадають під визначення пені, передбаченої статтею 549 ЦК України.

Однак, у даному спорі склалися інші правовідносини, а саме правовідносини щодо сплати відсотків по товарному кредиту.

За змістом п. 9 договору сторони погодили, що якщо товар проданий постачальником покупцю в кредит, то в разі порушення покупцем строку оплати товару, покупець зобов`язується сплатити постачальнику проценти за користування грошовими коштами в розмірі 22 % (двадцять два проценти) річних нарахованих на ціну товару, строк оплати якого порушено, за кожний день порушення.

Визначені в п. 9.4 договору порядок та підстави нарахування відсотків притаманні ознакам відсотків, що визначені в ч. 2 ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідач помилково вважає визначені в п. 9.4. договору відсотки як такі, що розраховуються за кожен день прострочення, тоді як сторонами ці відсотки зазначені у якості річних.

Внаслідок цього відповідач помилково посилається на висновок, викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18, оскільки в межах цієї справи судом досліджувалася відмінність розрахунку пені та відсотків річних за порушення виконання грошового зобов`язання, за змістом якого Верховний Суд погодився з тим, що частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, а міра відповідальності, що обчислюється у відсотках за кожен день прострочення, є пенею.

Судова колегія вважає помилковим правове обґрунтування відповідачем вимогами ст. 536 ЦК України правової природи передбачених в п. 9.4 договору відсотків, оскільки за змістом зазначеної норми визначені проценти нараховуються у випадку користування чужими грошовими коштами саме як плата за таке користування, тоді як ч. 2 ст. 625 ЦК України конкретизовано обов`язок боржника сплачувати три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, в цьому аспекті колегія суддів зазначає, що в силу принципу pacta sunt servanda кожна чесна угода повинна виконуватись.

Тому відповідач, який свідомо уклав угоду з позивачем, повинен виконати її умови. В той же час тлумачення судом умов угоди в цій частині носить ознаки підміни волі сторін, які її уклали, тому, враховуючи відсутність з боку відповідача позовів щодо визнання угоди недійсною повністю або частково, колегія суддів вважає, що ця угода повинна виконуватись у повному обсязі, включно із п.9 вказаної угоди.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ст.126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач просив покласти на відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн, 7% від суми первісного позову - 21143,20 грн у формі гонорару успіху.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги від 14.07.2020, копію додаткової угоди до договору від 14.07.2020.

Позивач вказував, що 14 липня 2020 року між ТОВ "ЛНЗ" та Адвокатом Губським Сергієм Михайловичем, було укладено договір про надання правничої допомоги предметом якого є надання Адвокатом Губським С.М. правничої допомоги з питання стягнення заборгованості і штрафних санкцій з ТОВ "Золочівська аграрна компанія". 07 вересня 2020 року в зв`язку з переходом прав і обов`язків за вказаним договором від Адвоката Губського С.М. до Адвокатського бюро "Сергій Губський" укладено тристоронню додаткову Угоду про заміну сторони у договорі. Згідно п.2.1. ст.2 Договору Виконавець зобов`язується надати, а Клієнт прийняти та оплатити правничу допомогу, що складається з представництва інтересів Клієнта у судовому процесі по стягненню дебіторської заборгованості та штрафних санкцій з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівська аграрна компанія" (ідентифікаційний код юридичної особи 36222279).

Згідно пп.2.1.1-2.1.3 ст.2 договору, підготовка та направлення позовної заяви про стягнення дебіторської заборгованості та штрафних санкцій; підготовка та подача необхідних доказів, дослідження доказів, отримання пояснень від інших учасників справи, а також свідків, експертів, спеціалістів; підготовка та подача необхідних заяв, клопотань, надання пояснень суду, підготовка та подача необхідних заяв, клопотань, надання пояснень суду, підготовка заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Згідно п.п. 3.2.1. п.3.2. ст.3 Договору надання правничої допомоги з питань, передбачених пп.2.1.1-2.1.3 цього Договору, становить 20 000,00 гривень без ПДВ. Оплата за вказані послуги на суму 20 000,00 гривень буде проведена відповідно до умов Договору на протязі 5 банківських днів з моменту направлення Замовнику відповідного рахунку, який направлено 11 вересня 2020 року. Відповідно до пп.3.2.3. п.3.2. ст.3 Договору, Сторони також передбачили стягнення на користь Виконавця 7% (сім відсотків) від суми грошових коштів, що будуть стягнуті з Відповідача.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Однак, позивачем не було надано до суду першої інстанції детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Також, матеріали справи не містять доказів, з яких можна встановити обсяг послуг, погоджену та прийняту позивачем вартість отриманих правничих послуг за актом приймання-передачі згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, або доказів фактичної сплати, що унеможливлює встановлення судом дійсного розміру понесених судових витрат позивачем, тому суд не вбачає підстав для покладення на відповідача заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про вірність рішення суду першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони є тотожними доводам, які покладені відповідачем в основу відзиву на позовну заяву. Вказані доводи були проаналізовані як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції та їм надана відповідна правова оцінки, а мотиви їх відхилення зазначені вище.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ЗОЛОЧІВСЬКА АГРАРНА КОМПАНІЯ" на рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі № 922/2586/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.12.2020 у справі № 922/2586/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 29.03.2021.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя І.А. Шутенко

Суддя В.С. Хачатрян