номер провадження справи 21/11/20
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.03.2021 року Справа № 908/3386/20

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича, при секретареві Подгайній В.О., розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/3386/20

Кредитор - Rubber and Co OU (10916, Republic of Estonia, Tallinn, Vabaduse pst. 211-3, реєстраційний номер 12957140, представник - адвокат Омельченко І.В., 01001, м. Київ, БЦ Gulliver, Спортивна площа, буд. 1-а, 32 поверх)

Боржник - Приватне акціонерне товариство "Берті" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, буд. 2/40, )

банк, здійснюючий розрахунково-касове обслуговування боржника -

1. АТ "Банк Кредит Дніпро"

2. АТ "ПУМБ"

3. АТ "КБ "Приватбанк"

4. АТ "Альфа-Банк"

5. АТ "Сбербанк"

6. АТ "ОТП Банк"

7. АТ "Креді Агріколь Банк"

8. Акціонерний банк "Південний"

про банкрутство

Суддя Черкаський В.І.

За участю представників сторін:

від боржника - Москаленко Д.Ф., адвокат, ордер від 25.01.2021 серії ЗП № 094384; Короленко І.М., адвокат, ордер від 06.02.2020 серії ЗП № 010605

УСТАНОВИВ:

Rubber and Co OU (10916, Republic of Estonia, Tallinn, Vabaduse pst. 211-3, реєстраційний номер 12957140) (надалі за текстом - "кредитор") звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою вих. б/н від 23.12.2020 (вх. 3651/08-07/20 від 29.12.2020) про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Берті" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, буд. 2/40, ) (надалі за текстом - "боржник") за загальною процедурою.

Заява мотивована неспроможністю боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ухвали Господарського суду Запорізької області від 31.12.2020 року заяву про відкриття провадження у справі № 908/3386/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Берті" прийнято до розгляду, підготовче засідання суду призначене на 12.01.2021 року, 12 - 30.

Ухвалою від 12.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 27.01.2021 року, 11 - 00.

22.01.2021 року Головне управління ДПС у Запорізькій області надало до суду довідку про відсутність податкового боргу боржника та його наявні рахунки у фінансових установах.

26.01.2021 року від боржника надійшов відзив (вх. № 1650/08-08/21 від 26.01.2021) в якому він просить:

1. Застосувати строк позовної давності до вимог Rubber and Co OU щодо стягнення з ПрАТ "БЕРТІ" заборгованості за контрактом на рекламні послуги № 50/15 від 04.01.2016 та відмовити Rubber and Co OU в задоволенні зазначених вимог.

2. Застосувати строк позовної давності до вимог Rubber and Co OU щодо стягнення з ПрАТ "БЕРТІ" заборгованості за контрактом на рекламні послуги № 51/15 від 04.01.2016 та відмовити Rubber and Co OU в задоволенні зазначених вимог.

3. Застосувати строк позовної давності до вимог Rubber and Co OU щодо стягнення з ПрАТ "БЕРТІ" заборгованості за Договором консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016 та відмовити Rubber and Co OU в задоволенні зазначених вимог.

4. Застосувати строк позовної давності до вимог Rubber and Co OU щодо стягнення з ПрАТ "БЕРТІ" заборгованості за Договором № 1005 від 10.05.2016 на транспортно - експедиційне обслуговування перевезень вантажів та відмовити Rubber and Co OU в задоволенні зазначених вимог.

5. Заяву Кредитора, в частині стягнення заборгованості за договором консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016, залишити без розгляду.

6. Заяву Кредитора, в частині стягнення заборгованості за договором № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів, залишити без розгляду.

7. Відмовити Rubber and Co OU у відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "БЕРТІ" (; 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, 2/40).

26.01.2021 року до суду від боржника надійшла заява (вх. № 1658/08-08/21 від 26.01.2021), в якій він просить:

1. Заяву Кредитора, в частині стягнення заборгованості за договором консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016 залишити без розгляду.

2. Заяву Кредитора, в частині стягнення заборгованості за договором № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів, залишити без розгляду.

Ухвалою від 27.01.2021 року підготовче засідання відкладено на 12.02.2021 року, 11 - 00.

Ухвалою від 29.01.2021 року заяву кредитора (вх. № 1915/08-08/21 від 29.01.2021) задоволено. Доручено Київському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції 12 лютого 2021 року, об 11 годині 00 хвилин у приміщенні Київського апеляційного суду за адресою: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2 а.

08.02.2021 року до суду надійшли наступні документи:

- від АТ "Креді Агріколь Банк" - довідка вих. № 12829/2/551-БТ від 02.02.2021 року (вх. № 2619/08-08/21 від 08.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника.

- від АТ "ПУМБ" - довідка № КНО-07.8.3/559 БТ від 02.02.2021 року (вх. № 2667/08-08/21 від 08.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника.

11.02.2021 року до суду надійшли наступні документи:

- від кредитора - письмові пояснення (вх. № 2929/08-08/21 від 11.02.2021) з додатками до них.

- від АБ "Південний" - довідка вих. № 232-001-4987БТ-2021 від 05.02.2021 року (вх. № 2943/08-08/21 від 11.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника.

Ухвалою від 12.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 26.02.2021 року, 11 - 00.

До суду надійшли наступні документи:

- від Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) довідка від 08.02.2021 № 7231 про наявні виконавчі провадження відносно боржника станом на 08.02.2021;

- від АТ "ОТП Банк" - довідка вих. від 05.02.2021 року (вх. № 31970/08-08/21 від 15.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника;

- від кредитора - письмові пояснення (вх. № 3241/08-08/21 від 16.02.2021) з додатками до них, аналогічні раніш наданим поясненням (вх. № 2929/08-08/21 від 11.02.2021).

- від АТ "Сбербанк" - довідка вих. № 1652/4/07-2-5БТ від 11.02.2021 року (вх. № 3330/08-08/21 від 16.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника;

- від АТ "КБ "Приватбанк" - довідка вих. від 10.02.2021 року (вх. № 3424/08-08/21 від 17.02.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника;

- від боржника - письмові пояснення (вх. № 39887/08-08/21 від 24.02.2021) з додатками до них;

- від кредитора - письмові пояснення (вх. № 4127/08-08/21 від 25.02.2021) з додатками до них.

У засіданні 26.02.2021 року представник кредитора не з`явився, представники боржника - заперечили з підстав, викладених у наданому відзиві та додаткових поясненнях. Заявили, що рахунків на сплату робіт, послуг за контрактами не отримували, акти на підтвердження виконання робіт (послуг) кредитором підроблені, роботи, послуги за контрактами кредитором фактично не виконувались (надавались).

Ухвалою від 26.02.2021 року підготовче засідання відкладено на 15.03.2021 року, 11 - 00.

До суду надійшли наступні документи:

- від АТ "Банк Кредит Дніпро" - довідка вих. від 25.02.2021 року (вх. № 4319/08-08/21 від 01.03.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника;

- від АТ "Сбербанк" - довідка вих. від 26.02.2021 року (вх. № 4718/08-08/21 від 04.03.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника;

- від АТ "КБ "Приватбанк" - довідка вих. від 28.02.2021 року (вх. № 5332/08-08/21 від 15.03.2021) про залишок грошових коштів на рахунках боржника.

У засіданні 15.03.2021 року представник кредитора не з`явився, представники боржника - заперечили з підстав, викладених у наданому відзиві та додаткових поясненнях.

Відповідно до частини шостої статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства (надалі за текстом - "КУзПБ") від 18.10.2018 № 2597- VIII, який введено в дію 21.10.2019 року.

Згідно з преамбулою КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Процедура банкрутства щодо боржника переслідує публічний та приватний інтерес.

Захист публічного інтересу, зокрема, знаходить свій вияв у недопущенні фіктивного банкрутства (стаття 215 Господарського кодексу України, стаття 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення), а також недопущення доведення боржника до банкрутства (стаття 219 Кримінального кодексу України).

Захист приватного інтересу, в свою чергу, полягає в максимальному задоволенні вимог кредиторів, відновленні платоспроможності боржника або його ліквідації та продажу його майна у ліквідаційній процедурі з метою погашення вимог кредиторів.

Однією з основних функцій господарського суду під час провадження у справі про банкрутство є дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 КУзПБ.

Положення статті 1 КУзПБ визначають, що: неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

Положення частин першої-п`ятої статті 39 КУзПБ передбачають, що перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника на предмет відповідності таких вимог поняттю грошового зобов`язання боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Підставою для відмови у відкритті провадження у справі, положення частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства, визначають те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 914/2404/19.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 34 КузПБ заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором або боржником у письмовій формі та повинна містити, зокрема, виклад обставин, що є підставою для звернення до суду, відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Згідно ч. 1 ст. 35 КузПБ, у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований ст. 39 КузПБ. Системний аналіз ст. с. 1,8, 34, 39 КУзПБ свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.

У суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство кредитор послався на наявність у боржника не погашеної заборгованості на загальну суму 4 465 686, 11 грн. (з яких 15 890, 71 грн. штраф), виходячи з наступного.

Судом установлено, що між боржником (замовником) та кредитором(виконавцем) буд укладений Контракт на рекламні послуги № 50/15 від 04.01.2016.

За умовами вказаного Контракту, а саме п. 1.1. та п.1.2., виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з розробки веб-сайту, а замовник зобов`язався прийняти ці послуги та оплатити їх, а саме: розробку веб-сайту Бердянського приватного акціонерного товариства "Берті" - 3 000 000 руб. РФ. Валютою цього контракту є рублі РФ.

Відповідно до умов пункту 13 цього Контракту оплата здійснюється у вигляді 100 % оплати на основі акту виконаних робіт (послуг) і відповідно до виставленого рахунку до 30.12.2016. На виконання умов Контракту кредитор надав боржнику акт виконаних робіт № ОУ- 000002 від 29 січня 2016 року Сума виконаних робіт відповідно до акту становить 3 000 000 російських рублів (п. 2 акту). Сторони претензій до виконаних робіт не мали (п. 3).

У зв`язку з виконанням кредитором робіт (послуг), останній виставив боржнику рахунок № РФ-000002 від 29 січня 2016 року на суму 3 000 000 російських рублів.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Контракту сторонами передбачено, що до взаємовідносин до договору застосовується законодавство країни виконавця. Усі спори між сторонами вирішуються у відповідності до законодавства Естонської Республіки.

Отже, до правовідносин по Контракту повинно застосовуватися законодавство Естонської Республіки.

Судом установлено, що між боржником (замовником) та кредитором(виконавцем) буд укладений Контракт на рекламні послуги № 51/15 від 04.01.2016. За умовами вказаного Контракту, а саме п. 1.1. та п.1.2., виконавець зобов`язався надати замовнику послуги з промотування веб-сайту, а замовник зобов`язався прийняти ці послуги та оплатити їх, а саме: просування веб-сайту Бердянського приватного акціонерного товариства "Берті" - 2 000 000 руб. РФ. Валютою цього контракту є рублі РФ.

Відповідно до умов пункту 13 цього Контракту оплата здійснюється у вигляді 100 % оплати на основі акту виконаних робіт (послуг) і відповідно до виставленого рахунку до 30.12.2016. На виконання умов Контракту Кредитор надав Боржнику наступні акти виконаних робіт:

- Акт виконаних робіт № ОУ-000001 від 29 січня 2016 року. Сума виконаних робіт відповідно до акту становить 500 000 російських рублів (п. 2 акту). Сторони претензій до виконаних робіт не мали (п. 3);

- Акт виконаних робіт № ОУ-000002 від 29 лютого 2016 року. Сума виконаних робіт відповідно до акту становить 500 000 російських рублів (п. 2 акту). Сторони претензій до виконаних робіт не мали (п. 3);

- Акт виконаних робіт № ОУ-000003 від 31 березня 2016 року. Сума виконаних робіт відповідно до акту становить 500 000 російських рублів (п. 2 акту). Сторони претензій до виконаних робіт не мали (п. 3).

У зв`язку з виконанням кредитором робіт (послуг), останній виставив Боржнику наступні рахунки оплати:

- № РФ-000001 від 29.01.2016 на суму 500 000 російських рублів;

- № РФ-000002 від 29.02.2016 на суму 500.000 російських рублів;

- № РФ-000002 від 31.03.2016 на суму 500 000 російських рублів.

Рахунки станом на день подання заяви про відкриття провадження у справі Боржник сплатив частково - на суму 500 000 російських рублів (14.06.2016).

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Контракту сторонами передбачено, що до взаємовідносин до договору застосовується законодавство країни виконавця. Усі спори між сторонами вирішуються у відповідності до законодавства Естонської Республіки.

Судом установлено, що між боржником (замовником) та кредитором(виконавцем) був укладений Договір про надання консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016.

Відповідно до п.1.1. Договору Виконавець надає Замовнику послуги в допомозі пошуку потенційних клієнтів та поновленню зв`язків з колишніми споживачами продукції на території Російської Федерації, Республіки Білорусь, Грузії та країн Європейського Союзу та сприянню укладенню договорів купівлі-продажу продукції Замовника.

Згідно п. 3.3 цього Договору фактом надання послуг є підписання Акту наданих послуг.

Відповідно п. 4.1- 4.3 Договору вартість послуг Виконавця (кредитора) складає 10% від суми реалізованого товару Виконавцем або при його безпосередній участі. Загальна вартість договору складає суму відповідно до акту виконаних робіт. Оплата послуг здійснюється за погодженням сторін, але не пізніше строку дії договору. Згідно п. 7.1 Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 04.01.2019. Згідно п. 7.2 Договору у разі, якщо не пізніше, ніж за 60 календарних днів до спливу строку договору ні одна із сторін у письмовій формі не повідомила іншу про своє бажання змінити його або доповнити, або розірвати Договір, то Договір вважається подовженим на той же строк та на тих же умовах.

Сторони не надали до матеріалів справи докази зміни, доповнення або розірвання Договору, враховуючи зазначене, Договір є подовженим до 04.01.2022.

На виконання умов Договору Кредитор надав Боржнику наступні акти виконаних робіт (наданих послуг):

- № 1 від 19.01.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 237 452 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 2 від 21.01.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 49 400 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 3 від 21.01.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 64 276,96 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 4 від 22.01.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 229 919,20 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 5 від 28.01.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 508 572,87 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 6 від 14.03.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 227 232 російських рубля (п. 2) Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3);

- № 7 від 18.03.2016. Винагорода Виконавця (кредитора) становить 94 450 російських рубля (п. 2). Сторони претензій до виконаних послуг не мали (п. 3).

У зв`язку з виконанням Кредитором робіт (послуг), останній виставив Боржнику наступні рахунки на оплату:

- Рахунок (INVOICE) від 19.01.2016 № С-001 на суму 237 452 російських рубля;

- Рахунок (INVOICE) від 21.01.2016 № С-002 на суму 64 276 російських рубля 96 копійок;

- Рахунок (INVOICE) від 21.01.2016 № С-003 на суму 49 400 російських рубля;

- Рахунок (INVOICE) від 22.01.2016 № С-004 на суму 229 919 російських рубля 20 копійок;

- Рахунок (INVOICE) від 28.01.2016 № С-005 на суму 508 572 російських рубля 87 копійок;

- Рахунок (INVOICE) від 14.03.2016 № С-006 на суму 227 232 російських рубля;

- Рахунок (INVOICE) від 18.03.2016 № С-007 на суму 94 450 російських рубля. Рахунки на оплату послуг станом на день подання заяви про відкриття провадження у справі Боржником не сплачені.

Відповідно до пункту 9.3 Договору якщо розбіжності не вдається вирішити шляхом переговорів, будь-яка із Сторін має право звернутися до "Харьюский уездный суд".

Умовами Договору сторони не визначили законодавство якої країни застосовується до взаємовідносин між сторонами по договору.

Судом установлено, що між боржником (клієнтом) та кредитором (експедитором) був укладений Договір № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів.

Відповідно до п. 1.1. та п.1.2. Договору даний Договір регулює взаємовідносини Сторін при наданні послуг по транспортно-експедиційному обслуговуванню вантажів Клієнта за його заявками і за його рахунок при здійсненні перевезень автомобільним транспортом вантажів, як негабаритних так і важковагових. Експедитор прийняв на себе зобов`язання протягом строку дії даного Договору від свого імені за винагороду і за рахунок Клієнта укладати з третіми особами угоди, направлені на забезпечення перевезень вантажів по заявках Клієнта, на умовах, викладених в цьому Договорі, а також Заявках, які оформлені у вигляді Додатку до Договору (надалі за текстом - "Заявка - Додаток"), на підставі Статуту автомобільного транспорту, діючих міжнародних договорів і конвенцій. Маршрут перевезення, фрахт, характер вантажу, строки доставки і порядок розрахунків обговорюється в Заявках-Додатках до Договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно із п. 5.1.-5.3. Договору валютою ціни і валютою платежу є Євро. Загальна вартість Договору дорівнює вартості послуг згідно Заявок-Додатків. Оплата послуг по організації перевалки (перевезення) і виконання транспортно-експедиційного обслуговування вантажів здійснюється Клієнтом в Євро на основі коносамента і документів, які підтверджують доставку вантажу, Акту виконаних робіт і рахунків Експедитора, якщо інше не визначено в Заявках-Додатках. Відповідальність за отримання документів Клієнтом в електронному вигляді несе Експедитор який зобов`язаний протягом 3-х банківських днів направити оригінали коносамента і рахунка в адресу Клієнта.

Датою оплати вважається дата списання засобів з розрахункового рахунку Клієнта. Вартість послуг Експедитора, які включають в себе транспортні послуги і його винагороду, визначається у відповідності з тарифами на послуги перевезень, і зазначається в Заявці - Додатку. На виконання умов договору Кредитор надав відповідні послуги Боржнику, що підтверджується наступними міжнародними товарно-транспортними накладними (СМК): № 0001928 від 23.05.2016; № 415647 від 15.06.2016; № 385622 від 18.08.2016; № 0745385 від 14.11.2016 року; № 018175 від 18.11.2016; № 369030 від 14.12.2016; № 695310 від 23.09.2016; № 350249 від 28.07.2016; № 350198 від 09.09.2016; № 350192 від 09.08.2016; № 212411 від 29.09.2016 року.

Факт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) (на підставі підпункту 4.1.10. Договору) підтверджується актами прийому передачі виконаних робіт. На виконання умов Договору Кредитор надав Боржнику наступні акти виконаних робіт (наданих послуг), які підписані Боржником: № 1 від 08.06.2016 на суму 45 000 Євро, претензій сторони не мають; № 2 від 23.06.2016 на суму 45 000 Євро, претензій сторони не мають; № 3 від 06.08.2016 на суму 10 000 Євро, претензій сторони не мають; № 4 від 17.08.2016 на суму 10 000 Євро, претензій сторони не мають; № 5 від 30.08.2016 на суму 5 000 Євро, претензій сторони не мають; № 6 від 16.09.2016 на суму 5 000 Євро, претензій сторони не мають; № 7 від 30.09.2016 на суму 5 000 Євро, претензій сторони не мають; № 8 від 06.10.2016 на суму 5 000 Євро, претензій сторони не мають; № 9 від 22.11.2016 на суму 10 000 Євро, претензій сторони не мають; № 10 від 28.11.2016 на суму 10 000 Євро, претензій сторони не мають; № 11 від 20.12.2016 на суму 10 000 Євро, претензій сторони не мають.

Враховуючи зазначене, Кредитор виставив Боржнику наступні рахунки: № 1 від 07.06.2016 року на суму 45 000 Євро; № 2 від 21.06.2016 року на суму 45 000 Євро; № 3 від 28.07.2016 року на суму 10 000 Євро; № 4 від 08.08.2016 року на суму 10 000 Євро; № 5 від 30.08.2016 року на суму 5 000 Євро; № 6 від 16.09.2016 року на суму 5 000 Євро; № 7 від 30.09.2016 року на суму 5 000 Євро; № 8 від 06.10.2016 року на суму 5 000 Євро; № 9 від 22.11.2016 року на суму 10 000 Євро; № 10 від 28.11.2016 року на суму 10 000 Євро; № 11 від 20.12.2016 року на суму 10 000 Євро.

На виконання умов п. 1.1. та п.1.2. Договору Кредитор уклав з ТОВ "Транс Іваюр" договір № 1209/5 від 12.09.2016 року на транспортно-експедиційне обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом. За вказаним договором складено наступні документи: акт надання послуг № 397 від 20.12.2016 року та рахунок на оплату № 397 від 19.12.2016, акт надання послуг № 308 від 28.11.2016 року та рахунок на оплату № 308 від 27.11.2016 року, акт надання послуг № 345 від 22.11.2016 року та рахунок на оплату № 345 від 21.11.2016, акт надання послуг № 73 від 06.10,2016 року та рахунок на оплату № 73 від року, акт надання послуг № 27 від 30.09.2016 року та рахунок на оплату № 27 від 21.09.2016.

На виконання умов п. 1.1. та п.1.2. Договору Кредитор уклав з ФОП Пушкарьова Любов Іванівна договір № 2 від 20.05.2016 року на транспортно-експедиційне обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом.

За вказаним договором складено наступні документи: акт надання послуг № 379 від 16.09.2016 року та рахунок на оплату № 379 від 14.09.2016 року, акт надання послуг № 260 від 27.08.2016 року та рахунок на оплату № 260 09.08.2016 року, акт надання послуг № 325 від 30.08.2016 року та рахунок на оплату № 325 від 18.08.2016 року, акт надання послуг № 252 від 06.08.2016 року та рахунок на оплату № 252 від 30.07.2016 року, акт надання послуг № 193 від 27.07.2016 року та рахунок на оплату № 193 від 21.07.2016 року, акт надання послуг № 130 від 23.06.2016 року та рахунок на оплату № 130 від 16.06.2016 року; акт надання послуг № 53 від 07.06.2016 року та рахунок на оплату № 53 від 24.05.2016 року.

Відповідно до п. 8.1. Договору Клієнт має право пред`явити претензію Експедитору щодо якості виконання робіт відповідно до діючого законодавства. Експедитор повинен розглянути претензію і відповісти на неї по суті протягом 30 робочих днів з моменту отримання претензії.

Судом установлено, що Кредитор протягом дії договору виконував умови договору № 1005 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів автомобільним транспортом, Боржник не надав доказів пред`являння претензій до Кредитора щодо якості виконання таких робіт.

Згідно пояснень сторін станом на день подання заяви про відкриття провадження у справі Боржник сплатив за договором 101 800 Євро. Заборгованість Боржника перед Кредитором за вказаним Договором складає 58 200 Євро.

Відповідно до пункту 8.3 Договору якщо розбіжності не вдається вирішити шляхом переговорів, будь-яка із Сторін має право звернутися до Харьюского уездного суду.

Умовами Договору сторони не визначили законодавство якої країни застосовується до взаємовідносин між сторонами по договору.

Разом з тим, відповідно вимог ст. 44 Закону України "Про міжнародне приватне право" у разі відсутності згоди сторін договору про вибір права, що підлягає застосуванню до цього договору, застосовується право відповідно до частин другої і третьої статті 32 цього Закону, при цьому стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, зокрема, виконавця - за договорами про надання послуг; експедитора - за договором транспортного експедирування.

Таким чином, до правовідносин сторін договору про надання консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016 та договору № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів слід застосовувати законодавство також Естонської Республіки.

Крім того, Кредитор звертався 10.08.2018 року до Хар`юського повітового суду з позовом до Боржника про стягнення боргу у розмірі 128 834, 92 євро (справа № 2-18-11965).

Постановою від 26.09.2018 року Хар`юського повітового суду прийнято у провадження зазначений позов.

Постановою від 22.10.2018 року Хар`юського повітового суду зазначений позов залишено без розгляду у зв`язку з його відкликанням позивачем 19.10.2018.

Зазначені постанови не містять посилань на реквізити правочинів, які стали підставою для виникнення боргу. Разом з тим, сторони не заперечували стосовно обставин подання зазначеного позову кредитором до боржника відповідно до вимог законодавства Естонської Республіки.

Згідно з приписами частини 1 - 3 статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. З метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 814/803/17 вказала, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постанові від 23.04.2019 року у справі № 910/21939/15 Верховний Суд звернув увагу на те, що тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається саме на кредитора.

Положеннями частини першої статті 73 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що іноземні юридичні особи мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 365 ГПК України, іноземні особи мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Отже, для іноземних суб`єктів господарювання передбачено національний режим судового процесу для розгляду справ, підвідомчих господарським судам України, зокрема, справ про банкрутство згідно з пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 4 та частини першої статті 6 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Застосування права іноземної держави охоплює всі його норми, які регулюють відповідні правовідносини.

При цьому, частиною першою статті 14 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що правила цього Закону не обмежують дії імперативних норм права України, що регулюють відповідні відносини, незалежно від права, яке підлягає застосуванню.

Отже, при розгляді заяви кредитора підлягають застосуванню положення ГПК України та КУзПБ, які є імперативними нормами права України, що регулюють порядок розгляду в господарських судах України справ про банкрутство, в тому числі кредиторських вимог іноземних суб`єктів господарювання, заявлених до боржника.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що при застосуванні норми права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі.

Частиною третьою статті 8 вказаного Закону передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документ, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог і заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановлені змісту цих норм.

Виходячи із системного тлумачення вищевказаних приписів процесуального закону та положень Закону України "Про міжнародне приватне право" можна зробити висновок, що з врахуванням принципу змагальності та диспозитивності господарський суд при розгляді заявлених до боржника у справі про банкрутство кредиторських вимог, в тому числі і вимог кредиторів-нерезидентів, здійснює заходи щодо з`ясування змісту норм права іноземної держави виключно за клопотанням такого кредитора та на підставі поданих ним доказів, оскільки збирання доказів на підтвердження грошових вимог не є обов`язком суду.

Судом підготовче засідання у справі неодноразово відкладалось з метою надання кредитору можливості подати суду додаткові докази на підтвердження заявлених ним грошових вимог.

Приписами частини четвертої статті 8 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, якщо зміст норм права іноземної держави в розумні строки не встановлений, незважаючи на вжиті згідно з цією статтею заходи, застосовується право України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - "ЦК України", "Кодекс") зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 902-906 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором про безоплатне надання послуг замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у випадках, коли неможливість виконати договір про безоплатне надання послуг виникла з вини замовника або внаслідок непереборної сили. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Враховуючи положення ст. ст. 902-906 ЦК України та Контракту на рекламні послуги № 50/15 від 04.01.2016, докази на його виконання, пояснення сторін оплата заборгованості за ним встановлена до 30.12.2016 року у розмірі 3 000 000 російських рублів не проведена.

Враховуючи положення ст. ст. 902-906 ЦК України та Контракту на рекламні послуги № 51/15 від 04.01.2016 року оплата боргу за ним встановлена до 30.12.2016 року у розмірі 1 000 000 російських рублів також не проведена.

Враховуючи положення ст. ст. 902-906 ЦК України та Договору про надання консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016 оплата наданих послуг 2016 року у розмірі 1 411 303, 03 російських рублів за Договором повинна бути проведена боржником до 04.01.2022 року.

Згідно ст. ст. 929 - 934 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов`язків. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату. Експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору. Клієнт зобов`язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов`язків, встановлених договором. Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію. У разі ненадання клієнтом документів та необхідної інформації експедитор має право відкласти виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування до надання документів та інформації в повному обсязі. Клієнт відповідає за збитки, завдані експедиторові у зв`язку з порушенням обов`язку щодо надання документів та інформації, визначених частиною першою цієї статті. За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Враховуючи положення ст. ст. 929 - 934 ЦК України та Договору № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів зобов`язання по сплаті боргу за ним виникло у період 07.06.2016-20.12.2016.

Боржником було подано до суду заяву про застосування позовної давності в порядку статті 267 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 911/3677/17 сформовано висновок щодо застосування норм права згідно якого, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Отже, для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу за звернутою до цієї сторони позовною вимогою, поважності причин пропущення (за наявності) і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. За приписами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

До правовідносин, що виникли у зв`язку з поданням кредитором заяви про відкриття провадження у справі застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 14/325"б").

Враховуючи зазначені висновки, початок перебігу позовної давності розпочався:

- за Контрактом на рекламні послуги № 50/15 від 04.01.2016 - 31.12.2016;

- за Контрактом на рекламні послуги № 51/15 від 04.01.2016- 31.12.2016;

- за Договором № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів у період 08.06.2016-21.12.2016.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Пред`явлення позову до суду являє собою реалізацію позивачем права на звернення до суду. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Згідно ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Враховуючи вказані обставини, залишення без розгляду позову кредитора до боржника, що подавався до Хар`юського повітового суду (справа № 2-18-11965), не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 752/4422/17). При цьому саме на кредитора покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Натомість ним під час розгляду справи не заявлялось про поважність причин пропущення позовної давності.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації", від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, суд дійшов до висновку, що кредиторські вимоги за Контрактом на рекламні послуги № 50/15 від 04.01.2016 - 31.12.2016; Контрактом на рекламні послуги № 51/15 від 04.01.2016- 31.12.2016; за Договором № 1005 від 10.05.2016 на транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів у період 08.06.2016-21.12.2016 заявлені кредитором з пропуском строку позовної давності. Заява боржника заявлена у справі щодо застосування строків позовної давності за вказаними правочинами підлягає задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що вимоги кредитора, свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження та є підставою, що виключає відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Також суд зазначає, що кредитор навів в обґрунтування боргу нарахування ним трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 407 031, 57 грн. за зобов`язаннями за контрактами та договорами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Разом з тим, він не навів будь-яких положень правочинів, які б посилались на норму права України для нарахування зазначених сум.

Враховуючи умови Договору про надання консультаційних та маркетингових послуг № 4 від 04.01.2016 нарахування штрафу кредитором у розмірі 15 890, 71 грн. за неоплату наданих послуг за Договором також є незаконним.

Судом при дослідженні матеріалів справи установлено, що станом на момент подання заяви кредитором до суду податковий борг боржника - відсутній, склад активів, у т.ч. грошових коштів на рахунках боржника не свідчать про неплатоспроможність боржника. Вартість активів боржника згідно балансу за 2019 рік складає більше 58 млн. грн.

За таких обставин, заяву Rubber and Co OU (вх. 3651/08-07/20 від 29.12.2020) слід залишити без задоволення. У відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Берті" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, буд. 2/40, ) слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 39 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 233-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Rubber and Co OU (вх. 3651/08-07/20 від 29.12.2020) залишити без задоволення.

У відкритті провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Берті" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Франка-Новоросійська, буд. 2/40, ) відмовити.

Копію ухвали надіслати кредитору (електронною поштою), боржнику, арбітражному керуючому Лукашук В.В.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 ГПК України. Повний текст ухвали буде складено протягом п`яти днів.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня її проголошення за правилами, визначеними ст. ст. 256-259 ГПК України.

Повний текст ухвали, відповідно до ст. 233 ГПК України, складено 22.03.2020 року.

Суддя В.І. Черкаський