ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.2021 Справа № 905/126/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

за позовною Приватного підприємства Фірма Візир та Хміль, с.Муратове, Новоайдарський район, Луганська область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м.Дружківка, Донецька область,

про стягнення 30585,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Фірма «Візир та Хміль», с.Муратове, Новоайдарський район, Луганська область, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський хліб», м. Дружківка, Донецька область, про стягнення 30585,99 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує порушенням з боку відповідача умов договору №_6/15/07-20 від 15.07.2020 в частині не здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати поставленого товару.

Ухвалою суду від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/126/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розпорядженням голови Господарського суду Донецької області №3-р від 21.01.2021 у зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2021 рік та відсутністю знаків поштової оплати, з метою раціонального і цільового використання наявних в Господарському суді Донецької області зупинено з 22.01.2021 прийняття працівниками Відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) документів для відправлення за межі суду; рекомендовано суддям та працівникам апарату використовувати альтернативні способи повідомлення сторін та учасників процесу (електронна пошта, телефонограма, факсограма, підсистема «Електронний суд», розміщення відповідних повідомлень на офіційній сторінці суду на веб-потралі «Судова влада України», тощо).

З метою забезпечення процесуальних прав сторін, про відкриття провадження у справі №905/126/21 відповідача було повідомлено шляхом направлення копії ухвали суду від 21.01.2021 на електрону адресу, вказану у позовній заяві; позивача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua).

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Про наявність доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, суду не повідомлялося.

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В той же час згідно з положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на те, що судом надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

15.07.2020 року Приватне підприємство Фірма Візир та Хміль (постачальник - позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб (покупець - відповідач) уклали договір поставки №_6/15/07-20 (далі договір), відповідно до пункту 1.1 якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити сировину борошно пшеничне, борошно житнє, борошно гречане та солод житній ферментований.

В п.1.2. Договору сторони передбачили, що найменування, кількість, код Товару згідно з УКТЗЕД (для товарів, ввезених на митну територію України), ціна товару, умови і строк (період) поставки визначаються в Специфікаціях, які після підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, є невід`ємними частинами цього договору.

Супровідними документами за цим договором вважаються: рахунок, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Документами, що підтверджують якість товару, є: посвідчення про якість борошна, копія протоколу випробувань на показники безпеки (п.1.3. Договору).

За змістом п.2.1 Договору, умови поставки товару за цим договором визначаються у Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору, у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього Договору. Поставка товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом.

Передача та прийом товару здійснюється на підставі видаткової накладної та товаротранспортної накладної, які підписується обома Сторонами та являється невід`ємною частиною цього Договору. Товар передається Покупцю на підставі довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, оформленої відповідно до вимог законодавства (п.2.6 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість за цим договором складається з вартості поставок товару (партій товару), закріплених в Специфікаціях до цього договору.

Покупець здійснює оплату за безготівковим розрахунком з використанням платіжних доручень на підставі рахунків Постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок оплати не передбачено у відповідній Специфікації. Банківськими днями вважаються дні роботи банківських установ, які обслуговують Покупця (п. 3.2 Договору).

За змістом п. 5.4. Договору, у разі невиконання Сторонами грошових зобов`язань, незалежно від природи їх виникнення, винна Сторона сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми порушеного зобов`язання, за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до умов цього договору.

Згідно пунктів 8.1., 8.2. Договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими на те представниками сторін і діє в частині виконання Постачальником зобов`язань щодо поставки товару по «31» грудня 2020 року включно, а по взаєморозрахунках - до повного виконання своїх зобов`язань кожної із сторін. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності та від обов`язку належного виконання своїх зобов`язань в повному обсягу в натурі.

Вищезазначений договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Відповідачу була поставлена продукція на суму 69930,00 грн. з ПДВ, а саме: «борошно житнє обдирне», кількістю 9,99, вартістю 58275,00 грн. без ПДВ.

Факт поставки продукції за договором підтверджується видатковою накладною №63 від 27.10.2020 року на суму 69930,00 грн. з ПДВ, товарно-транспортною накладною №8 від 27.10.2020 року.

Вказана продукція була отримана уповноваженою особою відповідача - представником за довіреністю Барханською С.В. без зауважень та заперечень.

Факт отримання від позивача товару за вищевказаним договором з боку відповідача не спростований.

Оскільки відповідачем не проведено оплати за отриманий товар в повному обсязі, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення: основного боргу в сумі 29930,00 грн., нарахованих 3% річних в сумі 218,61 грн., пені в сумі 437,38 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору №_6/15/07-20 від 15.07.2020.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №_6/15/07-20 від 15.07.2020 є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов`язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами договору поставки сторонами було обумовлено, що розрахунки покупець здійснює оплату за безготівковим розрахунком з використанням платіжних доручень на підставі рахунків постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок оплати не передбачено у відповідній специфікації. Банківськими днями вважаються дні роботи банківських установ, які обслуговують Покупця (п. 3.2 Договору).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суду не надано доказів направлення на адресу відповідача або врученню відповідачу рахунку на оплату поставленої продукції.

Проте, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, тому, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити виконані роботи.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України №3-3902к09 від 29.09.2009р. та у постанові Вищий господарський суд України №910/26157/15 від 24.05.2016р.

При цьому, суд зазначає, що у договорі та видатковій накладній вказані банківські реквізити позивача, також, в накладній вказана сума, яка підлягає оплаті.

Отже, за висновками суду, строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару за накладними пов`язана з моментом його прийняття.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Суд враховує, що за приписами п.2.6 Договору передача та прийом товару здійснюється на підставі видаткової накладної та товаротранспортної накладної.

Видаткова накладна на поставлену продукцію представником відповідача підписана без встановлення іншої дати, чим підтверджено прийняття товару саме в ту дату яка вказана на видаткових накладних постачальником 27.10.2020 року.

З огляду на викладене, відповідач остаточно повинен був розрахуватись протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту передачі товару, тобто - до 16.11.2020 включно.

Отже, факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджений матеріалами справи та відповідачем не оспорений. За весь час після отримання товару відповідач не заявив позивачу будь-яких претензій щодо якості товару, його походження, відсутності необхідних документів чи з пропозицією повернути товар з будь-яких причин.

При отриманні товару відповідачем не подавалось жодних заперечень щодо неналежності виконання позивачем прийнятих на себе за договором зобов`язань з поставки товару.

Враховуючи вище наведені норми законодавства та встановлені судом фактичні обставини щодо отримання відповідачем товару за договором №_6/15/07-20 від 15.07.2020, видаткової накладної від 27.10.2020, у останнього виникло зобов`язання з його оплати.

Судом встановлено, що відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару на суму 40000,00 грн., а саме: згідно виписки з особового рахунку з 01.11.2020 року по 30.11.2020 року 27.11.2020 року було сплачено 10000,00 гривень, згідно платіжного доручення №9690 від 02.12.2020 року було сплачено 5000,00 гривень, згідно платіжного доручення №9759 від 07.12.2020 року було сплачено 5000,00 гривень, згідно платіжного доручення №9842 від 11.12.2020 року було сплачено 5000,00 гривень, згідно платіжного доручення №9916 від 17.12.2020 року було сплачено 5000,00 гривень, згідно платіжного доручення №9987 від 22.12.2020 року було сплачено 5000,00 гривень, згідно платіжного доручення №10191 від 04.01.2021 року було сплачено 5000,00 гривень.

Сплату основного боргу за поставлений товар за договором №_6/15/07-20 від 15.07.2020 в сумі 29930,00 грн. боржником не здійснено, доказів перерахування коштів на користь позивача суду не надано. Документів, які б підтверджували безпідставність нарахування заборгованості, контррозрахунку заборгованості, а також матеріалів, які б спростовували твердження позивача, суду також не надано.

Таким чином, відповідач свої зобов`язання за договором №_6/15/07-20 від 15.07.2020 щодо оплати поставленого товару в обумовлені договором строки в повному обсязі не виконав, а отже прострочив виконання зобов`язання у розумінні ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України.

Доказів зворотного суду не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 29930,00 грн.

Щодо стягнення пені за договором в сумі 437,38 грн. за період з 17.11.2019 по 12.01.2021 та 3% річних в сумі 218,61 грн. за період з 17.11.2019 по 12.01.2021, господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як встановлено судом, сторони визначили, що за змістом п. 5.4. Договору, у разі невиконання Сторонами грошових зобов`язань, незалежно від природи їх виникнення, винна Сторона сплачує пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діє на момент порушення зобов`язань, від суми порушеного зобов`язання, за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до умов цього договору.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за період з 17.11.2020 по 12.01.2021 за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобов`язання відповідача по оплаті товару за договором постачання складає 437,38 грн., яка підлягає задоволенню.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 17.11.2020 по 12.01.2021 за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН, господарський суд встановив, що загальна сума 3% річних складає 218,61 грн., у зв`язку з чим заявлена позивачем сума підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства Фірма Візир та Хміль, с.Муратове, Новоайдарський район, Луганська область, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб, м.Дружківка, Донецька область, про стягнення 30585,99 грн., задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дружківський хліб (84206, Донецька область, м.Дружківка, вул. Лізи Чайкіної, б.56; ) на користь Приватного підприємства Фірма Візир та Хміль (93535, Луганська область, Новоайдарський район, село Муратове, вул.Лісна, б. 43; ) заборгованість у розмірі 30585,99 грн., з яких: 29930,00 грн. основний борг; 218,61 грн. - 3% річних та 437,38 грн. пеня; судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 19.03.2021.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз