УХВАЛА

м. Київ

29.03.2021Справа № 910/4588/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В. розглянувши матеріали заяви Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» в особі Жмеринського відокремленого підрозділу Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» (03049, м. Київ, вул. Стадіонна, 6А; адреса філії: 23100, м. Жмеринка, вул. Бабаджаняна, буд.17)

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором надання послуг №21 ПЗ/П-19263/НЮ від 21.03.2019 у розмірі 482,14 грн

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» в особі Жмеринського відокремленого підрозділу Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» (далі - заявник) звернулася до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - боржник) заборгованості за договором надання послуг №21 ПЗ/П-19263/НЮ від 21.03.2019 у розмірі 482,14 грн.

Заява обґрунтована тим, що 21.03.2019 між заявником та боржником було укладено договір надання послуг №21 ПЗ/П-19263/НЮ на виконання якого заявником надані послуги боржнику на загальну суму 482,14 грн, однак боржник свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг у визначений договором строк не виконав.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, приписами статті 91 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копії документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів" (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України №55 від 07.04.2003). За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Позаяк, в порушення вимог пункту 3 частини 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України, заявником до заяви не додано оригінали чи належним чином засвідчені копії договору та інших документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. До заяви додані ксерокопії документів, які не містять належних відміток про засвідчення копії, передбачених п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 та статтею 91 ГПК України, а саме дати засвідчення копій.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно із частини 2 статті 154 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 91, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній установі «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» в особі Жмеринського відокремленого підрозділу Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості за договором надання послуг №21 ПЗ/П-19263/НЮ від 21.03.2019 у розмірі 482,14 грн.

Ухвала набирає законної сил 29.03.2021 та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.В. Васильченко