ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/4184/20

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Вода Есхара" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Молодіжна, 17)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" 63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької Дивізії, 16)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Лакіза О.О., ордер № 1028173 від 21.12.2020 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Вода Есхара" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", в якому просить стягнути з відповідача 852666,12 грн. заборгованості щодо оплати послуг з централізованого водовідведення, 28271,44 грн. пені, 7026,88 грн. 3% річних. Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов Договору про надання послуг з централізованого водовідведення № 4 від 01.08.2016 в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін; призначено підготовче засідання на "19" січня 2021 р. о 16:20 год.

13.01.2021 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 674, який долучено до матеріалів справи.

14.01.2021 відповідачем до канцелярії суду подано відзив на позов за вх. № 813, який долучено до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 19.01.2021 задоволено клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання, на підставі п. 3. ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.02.2021 о 16: 00 год.

02.02.2021 позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив за вх. № 2669, яка долучена до матеріалів справи.

09.02.2021 відповідачем до канцелярії суду подані заперечення на відповідь на відзив за вх. № 3279, яка долучена до матеріалів справи.

11.02.2021 від представника відповідача електронною поштою до канцелярії суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи за вх. № 774, яке долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.02.2021 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 23.02.2021 о 16:30 год.

22.02.2021 від представника відповідача до канцелярії суду електронною поштою надійшло клопотання за вх. № 1009, в якому відповідач просить зробити перерву в судовому засіданні з метою мирного врегулювання спору.

Клопотання долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.02.2021 клопотання відповідача (вх. № 1009 від 22.02.2021) задоволено; відкладено розгляд справи по суті на "23" березня 2021 р. о 15:30 год.

В призначене судове засідання 23.03.2021 з`явився представник позивача, який погодився з твердженнями відповідача щодо сплати останнім суми основного боргу у розмірі 50000,00 грн., проте в іншій частині позову підтримав позовні вимоги.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Комунальне підприємство "Вода Есхара" є комунальним унітарним підприємством, утвореним Есхарівською селищною радою відповідно до рішення X сесії VII скликання від 15.06.2016 на базі відокремленої частини комунальної власності.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства "Вода Есхара" основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення споживачів водою питної якості для господарсько-питних і комунальних потреб населення на підставі укладених з абонентами договорів та підприємств, організацій і установ, відповідно до укладених договорів; забезпечення прийому і відведення побутових стічних вод.

Комунальне підприємство "Вода Есхара" здійснює свою господарську діяльність, керуючись Законом України "Про питну воду, питне водопостачання".

Згідно із ст. 19 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання" послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або водовідведення встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з вимогами пункту 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008 N 190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 за N 936/15627, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Між Комунальним підприємством «Вода Есхара» (далі - виконавець) та філією «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувна компанія» (далі - абонент) укладено у письмовій формі договір про надання послуг з централізованого водовідведення від 01.08.2016 № 4, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язується надати замовникові послуги, зазначені в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Найменування послуг - послуги з централізованого водовідведення. Кількість послуг, що надаються за цим договором, визначається загальною кількістю прийнятих КП «Вода Есхара» від абонента у каналізацію, протягом дії договору, кубічних метрів стічних вод і складає - до 43365 мЗ на рік. Назва об`єкту надання послуг: Філія «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувна компанія» (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що КП «Вода Есхара» надає абоненту послуги, якість яких відповідає нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-15.

Відповідно до п. 3.1 договору КП «Вода Есхара» надає послуги з централізованого водовідведення абоненту за тарифом 35,75 грн. за 1 м куб., згідно рішення сесії Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області XII сесія VII скликання від 29.07.2016р.

Згідно п. 3.2 договору стічні води приймаються згідно приладу обліку стічних вод, встановленого абонентом на межі балансового розмежування.

Розрахунки проводяться шляхом оплати абонентом після пред`явлення КП «Вода Есхара» рахунка на оплату послуг. До рахунка додається акт здачі - приймання наданих послуг (п. 4.1 договору).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що розрахунки за централізоване водовідведення проводяться у 5-денний термін після отримання рахунку.

Пунктом 4.3 договору визначено, що тарифи на послуги централізованого водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно до вимог чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору КП «Вода Есхара» доводить замовнику нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно п. 4.5 договору датою зарахування платежів за водовідведення є дата зарахування їх на поточний рахунок КП «Вода Есхара».

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов`язаний у 7-ми денний термін з дня отримання платіжного документу, письмово повідомити про це КП «Вода Есхара» та у цей же термін з дня отримання платіжного документу, письмово повідомити про це КП «Вода Есхара» та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ КП «Вода Есхара» вважатиметься безпідставною (п.4.7 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору облік кількості стічних вод здійснюється на основі показань засобів обліку стічних вод, встановленого абонентом за свій рахунок, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Зняття показів засобів обліку стічних вод здійснюється представником КП «Вода Есхара» в присутності абонента щомісячно для формування рахунків за надані послуги (п. 5.6 договору).

Відповідно до п. 6.1.1 договору абонент зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Згідно з п. 6.2.2 договору абонент має право контролювати надання послуг з централізованого водовідведення у строки, встановлені цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання та, відповідно до ч. 3 статті 631 Цивільного кодексу України, поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.08.2016 року та діє до 29.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. У випадку якщо ні одна зі сторін за місяць до закінчення договору не повідомила про бажання розірвати договір, він вважається пролонгований на той же самий строк (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 1.1 рішення Виконавчого комітету Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 21.02.2019 № 29 «Про затвердження скоригованого тарифу на послугу з водовідведення для населення, бюджетних та інших споживачів смт. Есхар» затверджено скоригований тариф на послуги з водовідведення по категоріям споживачів для смт. Есхар, які надаються КП «Вода Есхара»: для бюджетних організацій - 80,04 грн. за 1 куб. м з ПДВ.

Тарифи вступають в дію з 01 березня 2019 р. (п. 3 рішення).

Між Комунальним підприємством «Вода Есхара» та філією «Теплоелектроцентраль» ТОВ «ДВ нафтогазовидобувна компанія» укладено додаткову угоду № 4 до договору від 01.08.2016 № 4, відповідно до п. 1 якого пункт 3.1 викладено в новій редакції: КП «Вода Есхара» надає послуги з централізованого водовідведення абоненту, за тарифом, затвердженим рішенням виконкому Есхарівської селищної ради від 21.02.2019 року № 29 і діючим з 01.04.2019 року, згідно наказу № 12-П від 07.03.2019р. - 80,04 грн. з ПДВ». Інші пункти договору залишені без змін.

У відповідності до умов договору від 01.08.2016 № 4 за період з травня 2020 року по листопад 2020 року позивачем надано відповідачу послуги з централізованого водовідведення на суму 852 666.12 грн., що підтверджується наступними первинними документами:

- за травень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1699 куб.м., актом про надання послуг за травень 2020 року у кількості 1699 куб.м. на суму 135 987,96 грн. ;

- за червень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1699 куб.м, актом про надання послуг за червень 2020 року у кількості 1699 куб.м. на суму 132 946,44 грн.;

- за липень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1873 куб.м., актом про надання послуг за липень 2020 року у кількості 1873 куб.м. на суму 149 914,92 грн.

- за серпень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1561 куб.м., актом про надання послуг за серпень 2020 року у кількості 1561 куб.м. на суму 124 942,44 грн.;

- за вересень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1493 куб.м., актом про надання послуг за вересень 2020 року у кількості 1493 куб.м. на суму 119 499,72 грн.;

- за жовтень 2020 року - актом прийому-передачі госппобутових стоків у кількості 1070 куб.м.; актом про надання послуг за жовтень 2020 року у кількості 1070 куб.м. на суму 85642,80 грн.;

- за листопад 2020 року - рахунком на оплату № 27 від 30.11.2020 заборгованістю у сумі 103 731,84 грн. ( Акт прийому-передачі госпобутових стоків та акт про надання послуг за листопад 2020 року, за твердженнями позивача, знаходяться у Відповідача).

Вказані вище акти підписані обома сторонами договору без зауважень щодо якості та кількості наданих послуг та скріплені печатками юридичних осіб. З боку відповідача на виконання умов п. 4.7 договору не було висунуто жодної письмової незгоди щодо кількості та/або вартості отриманих послуг.

Проте, як вказує позивач, в порушення умов Договору оплата за надані послуги за період з травня 2020 року по листопад 2020 року відповідачем не була здійснена, внаслідок чого за відповідачем станом на 01.12.2020 рахується заборгованість у розмірі 852666,12грн..

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача 852666,12 грн. заборгованості щодо оплати послуг з централізованого водовідведення, 28271,44 грн. пені, 7026,88 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання Договору про надання послуг з централізованого водовідведення від 01.08.2016 № 4 позивачем за період з травня 2020 року по листопад 2020 року надано відповідачу послуг на загальну суму 852666,12 грн., що підтверджується актами прийому - передачі та Актами надання послуг, підписаними між сторонами.

Згідно розрахунків позивача сума основного боргу відповідача за Договором про надання послуг з централізованого водовідведення від 01.08.2016 № 4 складає 852666,12 грн.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 30.10.2020 відповідачем було перераховано позивачу 50000,00 грн., як оплату за водовідведення за вересень згідно розрахунку № 28. Тобто, сума основного боргу у розмірі 50000,00 грн. була перерахована відповідачем ще до подачі позову до суду та зазначена оплата не була врахована позивачем під час здійснення розрахунку суми основного боргу.

При цьому, суд звертає увагу, що у відповіді на відзив та у судовому засіданні позивач підтвердив сплату відповідачем боргу за Договором у розмірі 50 000,00 грн.

А отже, вказане свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 50000,00 грн., у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

В той же час, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів, які б свідчили про сплату суми основного боргу за Договором про надання послуг з централізованого водовідведення від 01.08.2016 у розмірі 802666,12 грн., при цьому вказана сума заборгованості відповідачем не спростовується.

За таких обставин, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 802666,12 грн. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 28271,44 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що при порушенні строків виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги, із Абонента стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, за умови реального фінансування.

За приписом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на прострочення відповідачем зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 28271, 44 грн. за період з 01.06.2020 по 01.12.2020.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що позивачем не було враховано п. 4.2. договору, яким передбачено, що розрахунки за централізоване водовідведення проводяться у 5-денний термін після отримання рахунку. Вказане призвело до невірного визначення періоду заборгованості за кожним зобов`язанням окремо та до збільшення кількості днів прострочення. Окрім того, позивачем не була врахована оплата за послуги у розмірі 50000,00 грн.

Здійснивши перерахунок суми пені за період з 10.06.2020 по 01.12.2020, враховуючи дати отримання рахунків відповідачем та строк на оплату, встановлений п. 4.2. Договору, суд вважає, що правомірно нарахованою є пеня у загальному розмірі 24335,32 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. В іншій частині щодо стягнення пені у розмірі 3936,12 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Що стосується клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 70 %, суд зазначає наступне.

В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що він є підприємством паливно-енергетичного комплексу. Теплова енергія від ТЕЦ у вигляді гарячої мережної води забезпечує опалення споживачів сел. Есхар. З 2019 року підприємство перебуває у збитковому фінансовому стані, що підтверджується Звітом про фінансові результати за 2019 рік та балансом за 3-й квартал 2020 року. Заборгованість перед бюджетом станом на 01.12.2020 складає більше 30 млн. грн. На разі майно підприємства, що не є концесійним, знаходиться у податковій заставі відповідно до Рішення Офісу великих платників податків ДПС України від 14.11.2019. В зв`язку з чим ГУ ДПС України у Харківській області прийняло 03.06.2020 Рішення № 6 про стягнення коштів платника податків з рахунках у банках у рахунок погашення податкового боргу. Також, відповідач зазначає, що на даний час в Харківському окружному адміністративному суді розглядається справа № 520/16756/2020 про надання дозволу на погашення податкового боргу у розмірі 12826660,37 грн. перед бюджетом України за рахунок майна ТОВ "ДВ Нафтогазовидобувна компанія", що перебуває в податковій заставі. Також, відповідач вказує, що не зважаючи на свої фінансові труднощі він намагається вживати заходів щодо оплати за отримані послуги та щодо запобігання виникнення фінансових збитків у позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні принципи наведено у ст. 233 ГК України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі №924/709/17.

Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18).

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд виходить з того, що відповідач тривалий час не сплачує борг, пеня погоджена сторонами у договорі, відповідач не довів належними доказами наявності виняткових обставин, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення пені.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 7026,88грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 7026,88 грн. за період з 01.06.2020 по 01.12.2020.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем, як і в розрахунках пені невірно було по кожному зобов`язанню визначено період заборгованості, що призвело до збільшення кількості днів прострочення, а також не враховано оплату у розмірі 50000,00 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних по кожному зобов`язанню окремо за загальний період з 10.06.2020 по 01.12.2020, враховуючи дати отримання рахунків відповідачем та строк на оплату, встановлений п. 4.2. Договору, суд дійшов висновку, що правомірно нарахованими є 3% річних у загальному розмірі 6093,06 грн., а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. В іншій частині щодо стягнення 3% річних у розмірі 933,82 грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості з оплати послуг з централізованого водовідведення у розмірі 802 666,12 грн., пені у розмірі 24335,32 грн. та 3% річних у розмірі 6093,06 грн. В частині стягнення заборгованості у розмірі 50 000,00 грн., пені у розмірі 3936,12 грн. та 3% річних у розмірі 933,82 грн. - суд відмовляє у задоволенні.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим судовий збір покладається на відповідача у розмірі 12496,42 грн. Витрати зі сплати судового збору у розмірі 823,05 грн. залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В клопотанні відповідача про зменшення розміру пені - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької Дивізії, буд. 16, ) на користь Комунального підприємства "Вода Есхара" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Молодіжна, буд. 17, ) заборгованість з оплати послуг з централізованого водовідведення у розмірі 802 666,12 грн., пеню у розмірі 24335,32 грн., 3% річних у розмірі 6093,06 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 12496,42 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення заборгованості у розмірі 50 000,00 грн., пені у розмірі 3936,12 грн., 3% річних у розмірі 933,82 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач: Комунальне підприємство "Вода Есхара" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Молодіжна, буд. 17, ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВ Нафтогазовидобувна компанія" (63524, Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. 152 Стрілецької Дивізії, буд. 16, ).

Повне рішення складено "25" березня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4184/20