РІШЕННЯ

Іменем України

18 березня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/58/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренко Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс,

вул. Пушкіна, 67, кв. 91, м. Черкаси, 18000

адреса для листування: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, 224, оф. 113

до відповідача: Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної

Академії Аграрних Наук України,

вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

про стягнення 107 583,29 грн

Учасники справи не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс звернулось до суду з позовом до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України, у якому позивач просить стягнути з відповідача 107 583,29 грн, з яких 79 580,00 грн штрафу, 18 334,93 грн пені, 5 004,45 грн інфляційних втрат та 4 663,91 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 03/01-К від 03.01.2020 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.01.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ст.165,166 ГПК України вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для надання відзиву на позовну заяв, відповіді на відзив.

Ухвалу про відкриття провадження у справі отримано представником позивача 26.01.2021, а відповідача 22.01.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи.

10.02.2021, у встановлений судом строк, від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву від 08.02.2021, в якому відповідач визнав позов в частині стягнення 5004,45 грн інфляційних втрат та 4663,91 грн 3% річних і просить відмовити у задоволенні позову про стягнення штрафу у розмірі 79580,00 грн та пені у розмірі 18334,93 грн.

У відзиві на позов відповідач визнає обставини, що виконання ним грошового зобов`язання з оплати поставленого товару за Договором 03/01-К від 03.01.2020 відбулось з порушенням умов договору, але звертає увагу суду, що Прилуцька дослідна станція заснована на державній власності, а тому залежна від фінансування бюджетними коштами згідно затвердженого кошторису Національної академії аграрних наук України. До затвердження кошторису відповідач позбавлений можливості сплачувати бюджетні зобов`язання та їх реєструвати. На момент укладення договору з позивачем кошторис, ще перебував на затвердженні Національної академії аграрних наук України, а тому і виникли такі наслідки щодо прострочення оплати поставленого товару позивачем.

Також відповідач посилається на те, що заявлені позивачем до стягнення суми санкцій в загальному розмірі 107583,29 грн є неспівмірними із сумою заборгованості за договором 03/01-К від 03.01.2020, яка становила 198950,00 грн; одночасне стягнення штрафу та пені за одне і те саме порушення є безпідставним. Також у відзиві відповідач просив суд зменшити нараховані позивачем штрафні санкції, обмеживши стягненням інфляційних втрат та 3% річних, оскільки позивачем не вказано про завдання йому збитків у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання. В свою чергу, відповідач вважає, що такі збитки покриваються нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

22.02.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив від 19.02.2021, в якій просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, аргументи відповідача, які викладені ним у відзиві вважає необґрунтованими. Зокрема, позивач зазначає, що відповідачем оплата за поставлений товар за Договором № 03/01-К від 03.01.2020 здійснена з порушенням обумовлених договором строків (через 287 днів після настання кінцевого терміну оплати); відповідачем протягом 9 місяців не було здійснено жодних дій щодо прискорення оплати за поставлений товар, він не погашав борг частково, не звертався до позивача з приводу розстрочення боргу, врегулювання мирним шляхом. Можливість одночасного стягнення штрафу та пені передбачена ч.2 ст.231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору. Суми пені та штрафу нараховані позивачем відповідно до умов Договору № 03/01-К від 03.01.2020, фактичних обставин порушення відповідачем зобов`язання за цим договором і вимог чинного законодавства, заперечень проти правильності розрахунків позовних вимог відповідачем суду не подано.

09.03.2021 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення від 06.03.2021 в яких просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафу у розмірі 79580,00 грн та пені у розмірі 18334,93 грн.

У поясненнях зазначено, що відповідач був позбавлений надати у визначений 5-ти денний строк заперечення на відповідь на відзив, у зв`язку з тим, що у адвоката Чередниченко О.М., який надає правову допомогу відповідачу у даній справі, підтверджено захворювання на респіраторну хворобу COVID-19. З цих підстав адвокат був позбавлений можливості отримати документи (відповідь на відзив) та підготувати заперечення на відповідь на відзив, а також передати документи, надані адвокату для підготовки заяв по суті справи, для можливості звернутись до іншого адвоката. У зв`язку з цим відповідач скористався своїм правом на надання письмових пояснень згідно з ч.5 ст.161 ГПК України. Представник відповідача зазначає про те, що позивачем помилково нараховано штраф від суми 199500,00 грн. Відповідач вважає, що відповідно до п.6.3 договору штраф нараховується у відсотках від ціни товару, тобто одиниці ціни товару 1150,00 грн з ПДВ, а не від ціни договору 198950,00 грн. При цьому зазначає, що у своїх правових висновках Верховний Суд неодноразово вказував, що нарахування штрафних санкцій на суму податку на додану вартість є неправомірним.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи по суті, господарський суд встановив:

03.01.2020 між Прилуцькою дослідною станцію інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України (далі покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс (далі постачальник) було укладено договір №03/01-К (далі Договір).

Відповідно до пунктів 1.1,1.2 Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю, а покупець прийняти - товар, в кількості та за цінами, які вказані в Технічній специфікації - Додаток №1 до Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Найменування товару - за кодом ДК 021-2015, код 03210000-6 Зернові культури та картопля (насіння кукурудзи).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Договору ціна договору становить: 198950,00 грн, в т.ч. ПДВ 33158,33 грн. Ціна цього договору включає: ціну товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, витрати, пов`язані з передпродажною підготовкою та реалізацією товару покупцю, всі витрати постачальника.

Відповідно до пунктів 5.1.1, 5.1.2 Договору покупець здійснює оплату товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі рахунку та видаткової накладної протягом 7 (семи) банківських днів від дати постачання товару.

Днем здійснення платежу вважається день, коли сума, яка підлягає оплаті, зарахована на розрахунковий рахунок постачальника.

Договір набирає сили з моменту підписання Сторонами і діє до 31.01.2020 року, а в частині обов`язків, що виникли в період Договору і відповідальності за їх виконання, - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і за вимогою кредитора відшкодування нанесених збитків і сплати штрафу, пені, неустойки (п.9.1 Договору).

Позивачем на виконання Договору відповідно до видаткової накладної № 1 від 03.01.2020 відповідачеві був поставлений товар насіння гібриду кукурудзи F1 СПЛАВ МС 290 у кількості 173 посівні одиниці на загальну суму 198 950,00 грн, що відповідає умовам договору та технічної специфікації (додаток № 1 до договору). Вказана видаткова накладна підписана представниками постачальника і покупця і скріплена печатками підприємств (а.с. 13-14).

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором від 03.01.2020 №03/01-К в частині розрахунків за поставлений товар стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 17.08.2020 у справі №927/345/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс до Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України про стягнення 198950,00 грн заборгованості за поставлений товар задоволено повністю (а.с. 15-21).

Відповідно до платіжного доручення №461 від 28.10.2020 відповідач перерахував позивачу 198950,00 грн заборгованості за вказаним рішенням суду.

Порушення відповідачем зобов`язань за Договором в частині своєчасної оплати за поставлений товар стало підставою для нарахування 79580,00 грн штрафу, 18334,93 грн пені за період з 16.01.2020 по 16.07.2020, 5004,45 грн інфляційних втрат за період з лютого по жовтень 2020 року та 4663,91 грн 3 % річних за період з 16.01.2020 по 27.10.2020 та звернення з позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю юридичною природою, укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст.663 ЦК України).

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Позивачем до позовної заяви додана завірена належним чином копія роздруківки рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.08.2020 у справі № 927/345/20 з Єдиного державного реєстру судових рішень, в якій зазначено, що воно набрало законної сили 08.09.2020 (а.с. 15-21).

Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що позивачем за Договором № 03/01-К від 03.01.2020 відповідно до видаткової накладної № 1 від 03.01.2020 відповідачеві був поставлений товар насіння гібриду кукурудзи F1 СПЛАВ МС 290 у кількості 173 посівні одиниці на загальну суму 198 950,00 грн, що відповідає умовам договору та технічної специфікації.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар за Договором судом стягнуто з Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс 198 950,00 грн боргу.

28.10.2020 відповідачем оплачена позивачу заборгованість в розмірі 198950,00 грн за Договором 03/01-К від 03.01.2020 на виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 17.08.2020 по справі № 927/345/20, що підтверджується копією платіжного доручення №461 від 28.10.2020 (а.с. 22).

За змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.07.2018 у справі № 903/647/17 та від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17).

Заперечення позову з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №264/5957/17 від 30.06.2020, постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, від 11.10.2017 у справі №6-1374цс17, постановах Верховного Суду від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц, від 18.03.2020 у справі №183/2122/15-ц від 10.06.2020 у справі №133/474/15-ц є безпідставними, оскільки обставини у даній справі є відмінними від обставин у зазначених відповідачем справах які стосуються кредитних правовідносин.

Як встановлено судом, пунктами 6.2, 6.3 Договору 03/01-К від 03.01.2020 сторонами погоджено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення.

Покупець погоджується на те, що у разі несвоєчасної оплати за товар, він несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 40 відсотків від ціни товару, зазначеної в цьому Договорі та видаткових накладних.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача згідно п. 6.2 Договору 18334,93 грн пені за період з 16.01.2020 по 16.07.2020 згідно розрахунку а.с. 26.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що вказаний розрахунок виконано у відповідності до умов договору та чинного законодавства, розрахунок є арифметично вірним.

Судом встановлено, що розмір штрафу 79580,00 грн позивачем визначено в позовній заяві у відповідності до умов Договору та чинного законодавства із розрахунку 198950,00 грн (сума поставленого позивачем товару за накладною № 1 від 03.01.2020 - сума неналежно виконаного зобов`язання по договору) х 40%.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у відзиві на позов визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього позивачем за Договором 5004,45 грн інфляційних втрат та 4663,91 грн 3% річних.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 24, 25) та встановив, що позивачем вірно визначено період прострочення виконання зобов`язання по договору та суму нарахованих відсотків річних у розмірі 4663,91 грн, інфляційних втрат у розмірі 5004,45 грн.

При вирішення спору суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, що не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №910/11733/18.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18.

Виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги сплату відповідачем суми заборгованості, відсутністю доказів про понесення збитків позивачем, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків річних, інфляційних втрат, пені та штрафу які у загальній сумі складають 107583,29 грн і становлять більш ніж половини суми простроченого грошового зобов`язання, суд дійшов до висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 50% від заявленої до стягнення суми, в зв`язку з чим на користь позивача судом стягується 39790 грн штрафу та 9167,47 грн пені.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню і на користь позивача слід стягнути 39790 грн штрафу, 9167,47 грн. пені, 504,45 грн інфляційних втрат та 4663,91 грн 3% річних.

Посилання відповідача на те, що підприємство є державною, бюджетною, неприбутковою організацією, науковою установою, залежною від фінансування бюджетними коштами, тому виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару відбулось з порушенням умов договору, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів про його неналежне фінансування та відсутність на його рахунках грошових коштів для своєчасного виконання умов договору щодо строків оплати за отриманий товар.

Заперечуючи позов відповідач також зазначає, що позивачем невірно нараховано суму штрафу який повинен був розрахований у відсотках від ціни одиниці товару 1150 грн, а не від ціни договору -198950 грн.

За умовами п. 6.3 договору покупець несе відповідальність за несвоєчасну оплату товару у вигляді штрафу у розмірі 40% від ціни договору, зазначену у договорі та видаткових накладних.

Ціна договору становить 198950 грн (п.4.1 договору), що відповідає вартості товару у додатку №1 до договору та видатковій накладній №1 від 03.01.2020.

За таких обставин позивачем вірно нараховано штраф на загальну вартість поставленого відповідачу товару на суму 198950 грн, а заперечення позову з підстав необхідності розрахунку штрафу на одиницю ціни товару яка складає 1150 грн є помилковим і до уваги судом не приймається.

Судовий збір у справі покладається на відповідача відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 232-233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково та стягнути з Прилуцької дослідної станції інституту садівництва Національної Академії Аграрних Наук України, вул. Вавілова, 16, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500, код 00495214 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агронід Плюс, вул. Пушкіна, 67, кв. 91, м. Черкаси, 18000, адреса для листування: 18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, 224, оф. 113, код 39481545) 39 790 грн штрафу, 9 167,47 грн пені, 5 004,45 грн інфляційних втрат та 4 663,91 грн 3% річних, 2 270 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 18.03.2021.

Суддя Ю.В. Федоренко