ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року Справа № 923/51/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу

за позовом: Приватного підприємства "Стартком-Агро", смт. Комишани, м. Херсон, ,

до: Державного підприємства "Дослідне господарство "Копані" Інституту зрошувального землеробства НААН України, с. Благодатне, Білозерський район, Херсонська область, ,

про стягнення 342410,20 грн.

Без повідомлення учасників справи.

Обставини справи.

18 січня 2021 року приватне підприємство "Стартком-Агро" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Копані" Інституту зрошувального землеробства НААН України заборгованості у розмірі 342410,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору купівлі-продажу № 117 від 31 березня 2020 року, в частині порушення строків проведення розрахунків за поставлений товар. За розрахунками позивача залишок заборгованості за поставлений товар, що рахується за відповідачем становить 260991,00 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 6002,79 грн. - інфляційні втрати, 15687,98 грн. - 25% річних, 7530,23 грн. - пеня, 52198,20 грн. - 20 % штрафу за порушення строків оплати товару. Загальна сума заборгованості становить - 342410,20 грн.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.01.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 20 січня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/51/21 визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 20.01.2021 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На адресу суду повернулись поштові повідомлення з відміткою про вручення ухвали суду адресантам.

Днем вручення судового рішення, згідно п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

За таких обставин, суд вважає, що представники сторін належним чином були повідомлені про розгляд даної справи.

23 лютого 2021 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем позовні вимоги визнаються у повному обсязі, однак посилаючись на скрутне фінансове становище, пов`язане з форс-мажорними обставинами, просить суд перенести сплату боргу на термін до 31 липня 2021 року.

Від позивача до суду не надходила відповідь на відзив відповідача.

Відповідно до вимог ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд дійшов висновку, що матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 31 березня 2020 року між Приватним підприємством "Стартком-Агро" (надалі - продавець або позивач) і Державним підприємством "Дослідне господарство "Копані" Інституту зрошувального землеробства НААН України (надалі - покупець або відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу №117 (надалі - Договір).

За умовами Договору продавець зобов`язується передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур, засоби захисту рослин (мінеральні добрива) (надалі - товар), покупець в свою чергу зобов`язується прийняти зазначений товар, і оплатити його в порядку та на умовах, визначених цим договором (Додатках або Специфікаціях до нього), відповідно до п.1.1. Договору.

Сторонами Договору досягнуто згоди з його істотних умов, визначено предмет договору, порядок передачі товару, ціну, порядок проведення розрахунків, якість товару та інші умови договору.

Пунктом 9.1. Договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31 грудня 2020 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Доказів про відмову від Договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, кількість товару, визначається у Додатку(ах) та/або Специфікації(ях) до Договору, які є його невід`ємною частиною.

Сторонами Договору досягнуто згоди, що загальна сума договору складається з сум, вказаних у накладних на передачу товару (видаткових), найменування та кількість якого зазначена у додатку(ах) та/або специфікації(ях) договору (п. 3.1.).

Пунктом 3.2. Договору визначено, що ціна товару встановлена за домовленістю сторін у національній валюті України, але сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - Долар США та встановлюють, що протягом строку дії договору, грошові зобов`язання покупця існують і підлягають сплаті у гривні згідно умов 3.3. Договору.

Сума у гривні, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов`язань по договору, визначається шляхом множення вартості товару в доларах США, на комерційний курс гривні до долару США, який буде встановлений міжбанківським валютним курсом продажу долара США до гривні, який щоденно розміщується за адресою на інтернет-сторінці (http//minfin.com.ua/currency/mb/), на момент виставлення рахунку Продавцем. Виставлений рахунок вважається дійсним протягом 2(двох) банківських днів. В разі, якщо курс міжбанку гривні змінився, покупець, у день здійснення платежу (переказування коштів на розрахунковий рахунок Продавця) самостійно, без пред`явлення йому рахунку Продавцем, проводить його перерахунок з урахуванням встановленого міжбанком курсу гривні до долару США на день здійснення платежу та ініціює переказ продавцю перерахованої суми платежу. При переказуванні перерахованої суми платежу покупець зобов`язується у призначенні платежу (у т.ч.) вказати суму збільшення ціни товару, але цей платіж з перерахунком не може бути меншим від суми платежу за товар на дату коли мав бути здійснений платіж за Договором згідно виставленого рахунку (п.3.3. Договору).

Згідно пункту 3.4. Договору, загальна сума договору складається із суми вартості товару згідно всіх накладних на передачу товару (видаткових), підписаних в рамках цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

Умовами Договору встановлений наступний порядок оплати товару. Покупець здійснює оплату за товар, на умовах, передбачених у Додатку(ах) та/або Специфікації(ях) до нього. (п.3.5. Договору). Оплата здійснюються шляхом перерахування покупцем безготівкових грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок продавця, згідно виставлених рахунків, якщо інше не передбачено у Додатку(ах) та/або Специфікації(ях) до цього Договору. (п.3.6. Договору). Сторони домовились вважати датою оплати товару - дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.3.7. Договору). При здійсненні оплати покупець зобов`язується вказувати у призначенні платежу конкретне зобов`язання, тобто №, дату рахунку, або договору купівлі-продажу в рамках якого здійснюється оплата. Якщо покупець цього не дотримується, то продавець має право сам, на власний розсуд, визначити по якому договору купівлі-продажу чи будь-якому іншому зобов`язанню зарахувати оплату покупця.

Пунктом 2.9. Договору сторони домовилися вважати датою поставки повару - дату вказану у накладній(их) на передачу товару видатковій(их)), а в разі передачі товару перевізниками організаціями зв`язку - дату відповідного Акту(ах) прийому-передачі товару, підписаних уповноваженими представниками продавця та уповноваженими представниками перевізника або організації зв`язку.

У випадку порушення термінів або умов оплати поставленої продукції покупець зобов`язаний, на вимогу продавця сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення, а також на суму прострочення згідно ст. 625 Цивільного кодексу України у розмірі 25% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати (п.6.6. Договору).

За умовами п. 6.9. Договору у разі порушення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, покупець крім пені, передбаченої п.6.6. Договору, зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 20% від суми несвоєчасно оплаченого товару.

За твердженням позивача, на виконання умов Договору позивачем було відвантажено відповідачу товар відповідно виписаних рахунків: № 167 від 31.03.2020, № 574 від 15.07.2020 та № 636 від 10.08.2020 року, а саме: Флутривіт (5л) - 150,00 л., Ореол Максі (10л) - 240,00 л., Мікро-Мінераліс (бор) + МЕ (10л) - 250,00 л., Ларімар (5л) - 10,00л., Квадростим, в.р.к. (5кг) - 10,00 кг., Регістан (10л) - 10,00л., Регістан (20л) - 120,00 л., Талант ПАР (5л) - 15,00 л., Фаер, ТН, фунгіцид (5л) - 5,00 л., Кайзер тлі. (5л) - 15,00 л., на загальну суму 311091,12 грн., на умовах оплати визначених у відповідному додатку до Договору.

Позивач вказує, що зазначений вище товар було прийнято відповідачем, що підтверджується видатковими накладними № 537 від 12.05.2020, № 162 від 11.06.2020, № 827 від 16.07.2020 та № 717 від 17.08.2020 та товарно-транспортними накладними № Р537 від 12.05.2020, № Р162 від 11.06.2020, № Р827 від 16.07.2020 та № Р717 від 17.08.2020.

Проте, всупереч договірним зобов`язанням відповідач оплату в повному розмірі за отриманий товар у встановлені Договором строки не провів, станом на 28.12.2020 року оплатив лише частину отриманого товару в сумі - 50100,12 грн.

За розрахунками позивача залишок заборгованості відповідача за поставлений позивачем товар становить 260991,00 грн.

На підтвердження своїх тверджень, позивачем додано до матеріалів позовної заяви копії наступних документів: Договір купівлі-продажу № 117 від 31.03.2020, додатки до Договору, рахунки на оплату, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акт звірки взаєморозрахунків.

З метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №300 від 08.10.2020 з вимогою сплатити суму заборгованості у розмірі 260991,00 грн., яка залишена відповідачем без відповіді і реагування.

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 6002,79 грн., суму 25% річних у розмірі 5687,98 грн., суму пені у розмірі 7530,23 грн. та суму 20 % штрафу за порушення строків оплати товару у розмірі 52198,20 грн..

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 342410,20 грн. заборгованості.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства "Стартком-Агро" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що позивачем продано відповідачу згідно додатку №СТ-0000636 від 10.08.2020 до Договору товар на загальну суму 26028,06 грн., із зазначення умови оплати - передоплата 100% від загальної вартості у суму 26028,06 грн., строк поставки до 14.08.2020. Згідно додатку №СТ-0000574 від 15.07.2020 до Договору товар на загальну суму 24072,06грн., із зазначення умови оплати - передоплата 100% від загальної вартості у суму 26028,06 грн., строк поставки до 18.07.2020. За додатком №СТ-0000167 від 3103.2020 до Договору товар на загальну суму 260991 грн., із зазначення умови оплати - 100% відстрочка платежу до 01.10.2020, строк поставки до 15.06.2020.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на виконання умов Договору поставлено відповідачу товар, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- видаткова накладна №162 від 11.06.2020 на загальну суму 174276,00 грн.;

- видаткова накладна №827 від 16.07.2020 на загальну суму 24072,06 грн.;

- видаткова накладна №537 від 12.05.2020 на загальну суму 86715,00грн.;

- видаткова накладна №717 від 17.08.2020 на загальну суму 26028,06 грн..

Загальний розмір суми вартості поставленого товару за зазначеними накладними становить 311091,12 грн.

Факт поставки позивачем товару відповідачу також підтверджується доданими до матеріалів справи товаро-транспортними накладними № Р537 від 12.05.2020 за якою поставлено товар на суму 86715,00 грн., № Р162 від 11.06.2020, за якою поставлено товар на суму 174276,00 грн., № Р827 від 16.07.2020, за якою поставлено товар на суму 24072,06 грн., № Р717 від 17.08.2020, за якою поставлено товар на суму 26028,06 грн.

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату:

- рахунок №167 від 31.03.2020 на суму 260991,00 грн.,

- рахунок №636 від 10.08.2020 на суму 26028,06 грн.

- рахунок №574 від 15.07.2020 на суму 24072,08 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем здійснено частково розрахунок за поставлений товар - на загальну суму 50100,12 грн.. Залишок заборгованості становить 260991,00 грн.

Відповідач також визнав заявлену до стягнення суми основного боргу у розмірі 260991,00 грн..

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 260991,00 грн., є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 25% річних, пені та штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Право на нарахування пені та річних сторони узгодили п. 6.6 Договору, відповідно до якого за прострочення платежів Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення зобов`язання від суми заборгованості за колений день прострочення платежу, а також проценти на суму прострочення згідно ст.625ЦК України у розмірі 25%річних.

Разом з тим умовами договору учасниками узгоджено право позивача на нарахування штрафу, п. 6.9 договору у разі порушення строків оплати більше ніж на 30 календарних днів, покупець крім пені, передбаченої п.6.6. Договору, зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 20% від суми несвоєчасно оплаченого товару.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних втрат, 25% річних, пені та штрафу за порушення строків оплати (а.с. 22), та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 6002,79 грн. - інфляційних втрат, 15687,98 грн. - 25% річних, 7530,23 грн. - пені та 52198,20 грн. - 20 % штрафу за порушення строків оплати товару, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача по наявність форс-мажорних обставин, суд зазначає, що умовами договору сторонами погоджено пунктом 7.1., що у випадку настання обставин непереборної сили, що знаходяться поза контролем сторін (форс-мажорних), які Сторонами не могли бути передбачені і враховані, як то: стихійні лиха, військові дії, страйки (крім персоналу сторін) - Сторона, що підпала під дію таких обставин, звільняється від відповідальності у вигляді штрафу та пені за невиконання зобов`язань по Договору при умові підтвердження факту існування форс-мажорних обставин довідкою територіального органу Торгово-Промислової Палати України та, якщо - ці обставини стали прямою причиною неможливості виконання договірних зобов`язань. Разом з тим згідно пункту 7.2.договору, несприятливі погодні умови та інші обставини, які призвели до загибелі посівів чи/або втрати урожаю Покупця не є підставою для звільнення Покупця від обов`язку розрахуватись за даним договором та сплачувати штрафні санкції. За настання обставин, що вказані упункті 7.1. даного Договору, сторона, для якої вони виникли, повинна в триденний термін письмово повідомити другу сторону про; настання таких обставин, з подальшим підтвердженням факту існування форс-мажорних обставин Довідкою територіального органу Торгово-Промислової Палати України. Строк надання довідки - 5(п`ять) календарних днів з моменту повідомлення Стороні про настання форс-мажорних обставин.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять зазначених вище доказів стосовно підтвердження факту наявності форм-мажорних обставин, а тому твердження відповідача по наявність форс-мажорних обставин не приймаються судом до уваги.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач фактично просить суд надати відстрочку виконання рішення строком до 31 липня 2021 року, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем.

Щодо заяви відповідача про відстрочку виконання рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення.

Суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 239 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Обставини справи у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що відповідач фактично обґрунтовує необхідність надання відстрочки виконання судового рішення з посиланням на свій тяжкий фінансовий стан, але відповідного та переконливого документального підтвердження зазначених обставин відповідачем суду не надано.

При вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення на певний строк господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Надаючи оцінку викладеним доводами про відстрочку виконання рішення, суд зазначає, що письмові пояснення відповідача не обґрунтовані належними документальними доказами в розумінні ст. 76 ГПК України щодо підтвердження тяжкого фінансового стану відповідача.

Отже, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочки виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін та доказів, наданих на підтвердження несприятливого фінансового стану.

З урахуванням вищевикладених обставин справи, з огляду на матеріальні інтереси як позивача, так і відповідача та їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, та інші обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність у спірних правовідносинах виняткових обставин, які можуть бути підставою для відстрочки виконання судового рішення. З матеріалів справи не вбачається того, що відсутність відстрочки виконання судового рішення унеможливить виконання такого рішення або ускладнить його виконання, в зв`язку з чим суд відмовляє відповідачу в наданні відстрочки виконання рішення.

Суд також звертає увагу відповідача, що після набрання рішенням законної сили, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з заявою в порядку ст. 331 ГПК України про надання відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, а також наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовими витратами у справі є витрати позивача на сплату 5136,15 грн. судового збору при зверненні з позовною заявою відповідно до платіжного доручення № 5794 від 14 січня 2021 року.

Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі, то з урахуванням положень ч.1 ст. 130 ГПК України наявні підстави для повернення позивачу з Державного бюджету України п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову згідно з платіжного доручення № 5794 від 14 січня 2021 року.

В іншій частині судовий збір покладається на відповідача, на підставі приписів п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Копані" Інституту зрошувального землеробства НААН України (75011, Херсонська обл., Білозерський р-н, село Благодатне, вул. Херсонська, будинок 20-Б, ) на користь Приватного підприємства "Стартком-Агро" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, селище міського типу Комишани, вул. Радянська, будинок 95-А, ) суму основного боргу у розмірі 260991,00 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 6002,79 грн., суму 25% річних у розмірі 15687,98 грн., суму пені у розмірі 7530,23 грн., суму 20 % штрафу за порушення строків оплати товару у розмірі 52198,20 грн. та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2568,08 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути Приватному підприємству "Стартком-Агро" (73000, Херсонська обл., місто Херсон, селище міського типу Комишани, вул. Радянська, будинок 95-А, ) з Державного бюджету України 2568,07 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви згідно платіжного доручення № 5794 від 14 січня 2021 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 923/51/21.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Нікітенко