ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2021 р. м. Київ Справа № 911/3594/20

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМ-АГРО-СЕРВІС"

про стягнення 35 749,14 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМ-АГРО-СЕРВІС" про стягнення 35 749,14 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором на транспортні перевезення № 05/10/18 від 05.10.2018 року в частині оплати наданих послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Так, позовна заява Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича підлягає прийняттю до розгляду судом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Частиною 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що справа є незначної складності, ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, а відтак суд вважає, що дана справа є малозначною, у зв`язку з чим справа № 911/3594/20 підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі № 911/3594/20, справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення 14.01.2021 року поштового відправлення - ухвали від 21.12.2020 року за № 565, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

08.02.2021 року позивачем подано до суду клопотання № 25 від 03.02.2021 року про долучення додаткових доказів, в якому останній, посилаючись на п. 6.11 Договору, яким, як зазначає позивач, визначено інший строк стягнення штрафних санкцій, а саме три роки, стверджує про право нарахування пені без врахування ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 року Фізична особа-підприємець Церкевич Сергій Валерійович (далі - позивач, за договором - Перевізник) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Хім-Агро-Сервіс" (далі - відповідач, за договором - Замовник) уклали договір на транспортні перевезення № 05/10/18 (далі - Договір), згідно п. 1.1 якого, Перевізник зобов`язується за плату та за рахунок Замовника виконати, а при необхідності - також і організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити належним чином надані послуги.

Відповідно до п. 2.12 Договору доказами факту надання послуг з перевезення (доставки) вантажу є належним чином оформлена товарно-транспортна накладна; акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаний уповноваженими представниками сторін договору та скріплений (у разі наявності) печатками.

На виконання умов договору, позивачем у період з 05.10.2018 року по 28.12.2018 року надано передбачені Договором послуги, пов`язані з перевезенням вантажу на загальну суму 1 661 566,68 грн, про що позивачем складено акти здачі-приймання (надання послуг), товарно-транспортні накладні та виставлено відповідні рахунки на оплату.

Відповідачем частково за період з 19.10.2018 року по 05.09.2019 року здійснено оплату отриманих послуг на загальну суму 1 354 400,00 грн.

Таким чином, неоплаченими відповідачем залишились надані позивачем послуги на суму 307 166,68 грн.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відповідача про стягнення 307 166,68 грн. заборгованості за Договором на транспортні перевезення № 05/10/18 від 05.10.2018 року та 105 170,04 грн. пені, на підставі п. 6.3 Договору, що нарахована за період прострочення з 23.01.2019 року по 03.02.2020 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2020 року у справі № 911/545/20, яке набрало законної сили 28.10.2020 року, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 307 166,68 грн. заборгованості, 4 190,93 грн. пені, що нарахована за період з 15.01.2020 року з по 03.02.2020 року, оскільки судом встановлено прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором з 15.01.2020 року, 4 672,29 грн. судового збору та 17 971,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в решті позову про стягнення 100 979,11 грн. пені відмовлено.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 18 Господарсько-процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

09.11.2020 року відповідач повністю виконав рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 року у справі № 911/545/20, перерахувавши позивачу 334 001,40 грн. (307 166,68 грн. заборгованості, 4 190,93 грн. пені, 4 672,29 грн. судового збору та 17 971,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу), що підтверджується платіжним дорученням № 199 від 09.11.2020 року на суму 334 001,40 грн.

Як зазначає позивач, з метою досудового врегулювання спору останній звертався до відповідача з Претензією № 13 від 19.11.2020 року, в якій вимагав протягом семи днів сплатити пеню в сумі 35 752,11 грн., нараховану за період з 04.02.2020 року по 08.11.2020 року через несвоєчасну оплату послуг, яка отримана відповідачем 25.11.2020 року, проте залишена ним без відповіді та задоволення (докази наявні в матеріалах справи).

Хоча, станом на день звернення до суду заборгованість в розмірі 307 166,68 грн., яка встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2020 року у справі № 911/545/20 погашена, однак, у зв`язку з тим, що відповідач оплату за надані послуги згідно спірного Договору провів з простроченням, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення пені за Договором за період з 04.02.2020 року по 08.11.2020 року, шо не охоплений рішенням у справі № 911/545/20.

В ході розгляду спору позивачем подано пояснення в яких останній, посилаючись на п. 6.11 Договору, яким, як зазначає позивач, визначено інший строк стягнення штрафних санкцій, а саме три роки, стверджує про право нарахування пені без врахування ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України за період з 04.02.2020 року по 08.11.2020 року, як заявлено у позові.

Таким чином, загальним строком нарахування пені на спірну суму боргу в розмірі 307 166,68 грн., з врахуванням рішення суду у справі № 911/545/20, як визначено позивачем, є період з 15.01.2020 року по 08.11.2020 року, тобто майже 10 місяців.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

За приписами ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що у випадку порушення Замовником, прийнятих на себе грошових зобов`язань, він зобов`язаний сплатити на користь Перевізника неустойку у формі пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання зобов`язання із розрахунку несплаченої (несвоєчасно сплаченої) вартості послуг.

Водночас, згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.11 Договору, на який посилається позивач в обгрунтування нарахування пені за період, що перевищує шестимісячний строк, встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовується до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим Договором складає три роки.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (ст. 258 Цивільного кодексу України).

Таким чином, зважаючи на п. 6.11 Договору, суд приходить до висновку, що сторони продовжили саме спеціальної строк позовної давності з одного року до трьох років, а не період часу, за який нараховується пеня.

Відтак, позивач дійшов помилкового висновку ототожнивши строк, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про стягнення пені з строком протягом якого може бути нарахована пеня.

Отже, з огляду на вищезазначене, строк нарахування пені, передбаченої п. 6.2 Договору, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, тобто 14.07.2020 року, а позовна давність (строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про стягнення спірної пені) спливає, зважаючи на п. 6.11 Договору, через три роки від дня, за який нараховано пеню, тобто 15.01.2023 року.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду № 910/17753/18 від 28.01.2020 року та № 902/959/19 від 20.08.2020 року.

Враховуючи вищевикладене та те, що шестимісячним строком нарахування пені є період з 15.01.2020 року по 14.07.2020 року, рішенням суду у справі № 911/545/20 охоплено період нарахування пені з 15.01.2020 року по 03.02.2020 року, правомірним є нарахування за період з 04.02.2020 року по 14.07.2020 року,

За розрахунком суду загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 23 969,07 грн.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 35 749,14 грн. пені підлягають частковому задоволенню в сумі 23 969,07 пені. В решті позов про стягнення 11 780,07 грн. пені задоволенню не підлягає.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1. ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем в позовній заяві викладено попередній орієнтований розрахунок судових витрат, згідно з яким позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. та 8 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 4 500,00 грн. з яких оплачені.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надає Договір про надання професійної правової допомоги та представлення інтересів в суді б/н від 10.11.2020 року, укладений позивачем з Адвокатським бюро «Павла Нікітюка», з Додатковою угодою № 1 від 10.11.2020 року, ордер ВК № 1012963 від 09.12.2020 року на адвоката Нікітюка Павла Михайловича, рахунок на оплату № 58 від 07.12.2020 року на суму 4 500,00 грн., платіжне доручення № 621 від 08.12.2020 року на суму 4 500,00 грн. та акт приймання виконаних робіт б/н від 03.02.0221 року на суму 4 500,00 грн., підписаний та скріплений печатками, відповідно до якого сторонами було узгоджено перелік наданих послуг (виконаних робіт), а саме: вивчення практики, оформлення додатків до позову, підготовка позову, підготовка клопотання № 25 від 03.02.2021 року, та їх ціну.

Приписами ст. ст. 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги у даній справі задоволені судом частково, судові витрати позивача на правничу допомогу документально підтверджені на суму 4 500,00 грн. (доказів понесення решти заявлених витрат на суму 4 000,00 грн. не надано, у звязку з чим у цій частині відповідне клопотання підлягає залишенню без задоволення), відповідачем не заперечені, клопотання про зменшення вказаних витрат з підстав неспівмірності відповідачем не заявлено, відтак позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодування судові витрати на оплату послуг адвоката пропорційно задоволеним позовним вимогам. Зокрема, враховуючи, що позивачем оплачено підтверджені витрати на правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн. і за наслідками розгляду спору у справі № 911/3594/20 задоволено частково позовні вимоги про стягнення 35 749,14 грн. в сумі 23 969,07 грн., в задоволенні позовних вимог на суму 11 780,07 грн. відмовлено, сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу пропорційна задоволеним позовним вимогам, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача і складає 3 017,16 грн., решта понесених позивачем судових витрат на оплату послуг адвоката, а саме 1 482,84 грн. відшкодуванню не підлягає, оскільки відповідає відмовленій частині позовних вимог.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 409,35 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМ-АГРО-СЕРВІС" про стягнення 35 749,14 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМ-АГРО-СЕРВІС» (07700, Київська обл., Яготинський р-н, м. Яготин, вул. Сільгосптехніки, буд. 1-в, код 37412862) на користь Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 23 969 (двадцять три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 07 коп. пені, 1 409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн. 35 коп. судового збору та 3 017 (три тисячі сімнадцять) грн.16 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову Фізичної особи-підприємця Церкевича Сергія Валерійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХІМ-АГРО-СЕРВІС" про стягнення 11 780,07 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.02.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін