ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

м. Хмельницький

"15" березня 2021 р. Справа № 924/1327/20

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., при секретарі судового засідання Мізику М.А., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром", смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області

про стягнення 317 751,90грн., з яких: 273 208,38грн. - основного боргу, 27 656,90грн. - пені, 10 083,70грн. - інфляційних втрат, 6 802,92грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: Шкуратов П.С. - згідно ордера серії ВХ №1007345 від 02.12.2020р.;

від відповідача: Шумило А.О. - довіреність № 05/10/20 від 05.10.2020р.

В судовому засіданні, відповідно до ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі, стислий виклад позицій сторін.

11.12.2020 року на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром", смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 317 751,90грн., з яких: 273 208,308грн. - основного боргу, 27 656,90грн. - пені, 10 083,70грн. - інфляційних втрат, 6 802,92грн. - 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки виробів із деревини №19/001 від 10.01.2019р.

Ухвалою суду області від 14.12.2020р. відкрито провадження у справі №924/1327/20, постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У судовому засіданні 17.02.2021р. судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на "15" березня 2021 року.

Представник позивача в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог. Посилається на невиконання ТОВ "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський зобов`язань за договором поставки виробів із деревини №19/001 від 10.01.2019р. Просить стягнути з відповідача на користь ТОВ „Інститут екологічних технологій "Увторпром" 273 208,38 грн. заборгованість за поставлений товар, 27 656,90 грн. пені, 10 083,70грн. інфляційних втрат, 6 802,92 грн. 3% річних, витрати на оплату судового збору, витрати на професійну правничу допомогу.

Звертає увагу суду на те, що відповідач 20.12.2019 року (вих. №3768) та 21.01.2020 року (вих. №54) звертався до ТОВ "Інститут екологічних технологій "Увторпром" з пропозицією про укладення додаткової угоди до договору №19/001 від 10.01.2019р., що свідчить про те, що відповідач не мав наміру розривати договір №19/001 від 10.01.2019р. Подав суду копії зазначених листів.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує. У судових засіданнях та відзиві зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а подані докази неналежними і недопустимими. Вказав, що позивачем не дотримано досудовий порядок розгляду спорів. Зазначив, що у наданих позивачем накладних №62 від 02.12.2019р. №63 від 03.12.2019р.; №64 від 11.12.2019р.; №65 від 18.12. 2019р.; №66 від 27.12.2019р.; №67 09.01.2020р.; №68 від 22.01.2020р.; №69 від06.02.2020р.; №70 від 17.02.2020р.; №71 від 20.03.2020р. в переважній більшості відсутні будь-які відомості, що дають змогу ідентифікувати осіб, що на думку позивача підписували їх з боку ТОВ "Модуль-Україна", відсутні будь-які відомості про надання повноважень підписантам вказаних накладних, відсутні відомості про місце складання спірних документів.

Зауважив, що печатки, які містяться на накладних, не відповідають формі гербової печатки ТОВ "Модуль-Україна" зразок, якої міститься на процесуальних документах, що подано до суду. Вказав, що хто і на якій підставі ставив зазначену печатку, яка не підлягає для засвідчення правочинів, наразі невідомо.

Акцентує, що листом вих. №3259 від 11.11.2019 року ТОВ "Модуль-Україна" повідомив позивача про припинення дії договору поставки виробів із деревини №19/001 від 10 січня 2019 року з 01.01.2020 року. Вказане повідомлення отримано директором позивача Літвіновим Юрієм Володимировичем особисто, підтвердженням чого являється експрес-накладна кур`єрської компанії Нова Пошта №9382 від 11.11.2019 року.

Повідомив, що в зв`язку із тим що договір поставки виробів із деревини №19/001 від 10 січня 2019 року припинив свою дію в січні 2020 року, будь-яке нарахування штрафних санкцій на господарські операції між позивачем та відповідачем що мали місце після зазначеної дати на підставі зазначеного договору являється неправомірним. Заявив клопотання від 03.02.2021 року про зменшення штрафних санкцій та 3% річних. У додаткових поясненнях зазначив, що очевидним і безспірним є те, що сторони в п.6.2. договору передбачили право на односторонню відмову від продовження його на новий термін шляхом направлення повідомлення за місяць до закінчення терміну його дії, що й було зроблено відповідачем 11.11.2019 року. Вважає, що договір поставки виробів із деревини №19/001 від 10 січня 2019 року припинив свою дію починаючи із 01.01.2020 року, тому відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

10 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром", смт. Першотравенськ Баранівського району Житомирської області (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області (далі - покупець) укладено договір поставки виробів із деревини №19/001 (далі - договір).

За умовами договору (п.1.1.) постачальник зобов`язується, згідно заявок покупця, здійснити поставку та передати у власність покупця тару дерев`яну для пакування рулонної сталі та профільованого металевого настилу, інші вироби з деревини (далі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати на умовах цього договору.

Згідно п.2.1. договору, вартість товару визначається в гривнях та зазначається у рахунках та накладних за узгодженими цінами, згідно додатків до цього договору. Ціна на товар підлягає зміні виключно за письмовим погодженням сторін.

Відповідно до п.3.1. договору, покупець проводить оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки товару. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно п.6.1 договору, зобов`язання сторін цього договору виникають в момент його підписання та діють до 31.12.2019 року однак до повного виконання сторонами взятих зобов`язань. У випадку, якщо жодна з сторін договору за місяць до закінчення терміну дії договору письмово не попередить іншу сторону про розірвання договору, даний договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Відповідно до п. 8.3. договору, в разі порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Договір підписаний керівниками товариств та скріплений печатками.

10.01.2019 року сторонами було укладено Додаток №1 до договору, 08.11.2019 р. Додаток №2 до договору в якому сторони визначили характеристики та ціну за одиницю товару.

Додатковою угодою №3 до договору поставки виробів із деревини №19/001 від 10.01.2019р. сторони виклали свої реквізити.

Як вбачається із видаткової накладної №62 від 02 грудня 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 79814,68 грн.

Згідно видаткової накладної №63 від 03 грудня 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 56664,00 грн.

Згідно видаткової накладної №64 від 11 грудня 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 14580,00 грн.

Згідно видаткової накладної №65 від 18 грудня 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 170100,00 грн.

Згідно видаткової накладної №66 від 27 грудня 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 142203,60 грн.

Згідно видаткової накладної №67 від 09 січня 2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 128372,40 грн.

Згідно видаткової накладної №68 від 22 січня 2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 105253,20 грн.

Згідно видаткової накладної №69 від 06 лютого 2019р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 127361,52 грн.

Згідно видаткової накладної №70 від 17 лютого 2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 133480,38 грн.

Згідно видаткової накладної №71 від 20 березня 2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський товар на суму 139728,00 грн.

Платіжними дорученнями №36191 від 24.12.2019 р. суму 79814,68 грн., №36193 від 24.12.2019 р., на суму 56664,00 грн., №36391 від 16.01.2020р. на суму 14580,00 грн., №36392 від 16.01.2020 р. на суму 100000,00 грн., №36478 від 23.01.2020 р. на суму 70100,00 грн., №36448 від 23.01.2020 р. на суму 117203,60 грн., №36656 від 13.02.2020 р. на суму 25000,00 грн., №36655 від 13.02.2020 р. на сум 128372,40 грн., №36780 від 25.02.2020 р. на суму 105253,20 грн., №36781 від 25.02.2020 р. на суму 127361,52 грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський проведено оплату позивачу отриманого товару за накладними № 62 від 02 грудня 2019р., № 63 від 03 грудня 2019р., № 64 від 11 грудня 2019р., № 65 від 18 грудня 2019р., № 66 від 27 грудня 2019р., № 67 від 09 січня 2020р., № 68 від 22 січня 2020р., № 69 від 06 лютого 2019р.

Заборгованість в сумі 273 208,38 грн. за отриманий товар за накладними №70 від 17 лютого 2020р. та №71 від 20 березня 2020р. відповідачем на час подання позовної заяви не проведено.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач надав суду копію повідомлення вих. №2259 від 11.11.2019 року про припинення дії договору поставки №19/001 від 10.01.2019 року. та вказав, що дане повідомлення було направлене згідно експрес-накладної №9382 від 11 листопада 2019р.

Відповідно до експрес-накладної №9382 від 11.11.2019 року ТОВ "Модуль-Україна" надіслано приватній особі ОСОБА_1 документи, фактичною вагою 0,5 кг., оголошеною вартістю 200,00грн.

Ухвалою суду від 12.01.2021р. було задоволено клопотання ТОВ "Модуль-Україна" №5668 від 30.12.2020р. та витребувано у ТОВ "Нова Пошта" (код ЄДПРОУ 3136718; 03026, м. Київ, вул. Столичне шосе, б.103, корп.1, 9 поверх) інформацію про дату отримання відправлення по експрес накладній №9382 від 11 листопада 2019р.

Як вбачається із поданої представником відповідача копії листа ТОВ "Нова пошта" №00259 від 29.01.2021 року, 11.11.2019 року по експрес-накладній №9382, ТОВ "Модуль-Україна" здійснило відправлення вантажу для ОСОБА_2 . Відправлення отримано 03.12.2019 року.

Згідно листів від 20.12.2019 року (вих. №3768) та 21.01.2020 року (вих. № 54) Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м.Кам`янець-Подільський зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" з пропозицією про укладення додаткової угоди до договору №19/001 від 10.01.2019р.

У зв`язку із неповною сплатою вартості поставленого та отриманого товару за договором №19/001 від 10.01.2019 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 317 751,90грн., з яких: 273 208,308грн. - основного боргу, 27 656,90грн. - пені, 10 083,70грн. - інфляційних втрат, 6 802,92грн. - 3% річних.

Під час розгляду справи, відповідачем подано платіжні доручення №5625 від 24.12.2020 року та №5626 від 24.12.2020 року про проведення оплати заборгованості на загальну суму 273 208,38 грн. (після відкриття провадження у справі №924/1327/20).

Аналізуючи докази, оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами 10.01.2019р. укладено договір поставки виробів із деревини №19/001, відповідно до якого позивач зобов`язався здійснити поставку та передати у власність відповідачу товар тару дерев`яну для пакування рулонної сталі та профільованого металевого настилу, інші вироби з деревини, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до аналізу умов договору, судом враховано, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані нормами закону щодо договору поставки.

Згідно з п.п. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 1 ст. 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Сторонами у п.3.1. договору погоджено, що відповідач проводить оплату товару протягом 10 банківських днів з дати поставки товару. Датою поставки вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, підписаними сторонами та скріпленими їхніми печатками видатковими накладними, що позивач поставив відповідачу товар за накладними №62 від 02 грудня 2019р., №63 від 03 грудня 2019р.,№64 від 11 грудня 2019р., №65 від 18 грудня 2019р., №66 від 27 грудня 2019р., №67 від 09 січня 2020р., №68 від 22 січня 2020р., №69 від 06 лютого 2019р., №70 від 17 лютого 2020р. та №71 від 20 березня 2020р.

Платіжними дорученнями №36191 від 24.12.2019 р. суму 79814,68 грн., №36193 від 24.12.2019 р., на суму 56664,00грн., №36391 від 16.01.2020р. на суму 14580,00 грн., №36392 від 16.01.2020 р. на суму 100000,00 грн., №36478 від 23.01.2020р. на суму 70100,00 грн., №36448 від 23.01.2020 р. на суму 117203,60 грн., №36656 від 13.02.2020 р. на суму 25000,00 грн., №36655 від 13.02.2020 р. на сум 128372,40 грн., №36780 від 25.02.2020 р. на суму 105253,20грн., №36781 від 25.02.2020р. на суму 127361,52грн. Товариством з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський проведено оплату позивачу отриманого товару за накладними № 62 від 02 грудня 2019р., № 63 від 03 грудня 2019р.,№ 64 від 11 грудня 2019р., № 65 від 18 грудня 2019р., № 66 від 27 грудня 2019р., № 67 від 09 січня 2020р., № 68 від 22 січня 2020р. .№ 69 від 06 лютого 2019р.

Заборгованість в сумі 273 208,38 грн. за отриманий товар за накладними №70 від 17 лютого 2020р. та №71 від 20 березня 2020р. відповідачем на час подання позовної заяви сплачено не було.

Після пред`явлення позову, платіжними дорученнями №5625 від 24.12.2020 року та №5626 від 24.12.2020 року відповідачем проведено оплати заборгованості на загальну суму 273 208,38 грн.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 273 208,38 грн. підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 27 656,90грн. - пені, 10 083,70грн. - інфляційних втрат, 6 802,92грн. - 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням договору поставки виробів із деревини №19/001 від 10.01.2019р., згідно поданих розрахунків.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.3. договору, в разі порушення строків оплати відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

Як вбачається із поданого розрахунку, позивачем враховано проведену відповідачем оплату товару за накладними №62 від 02.12.2019р., №63 від 03.12.2019р., №64 від 11.12.2019р., №65 від 18.12.2019р., №66 від 27.12.2019р., №67 від 09.01.2020р., №68 від 22.01.2020р., №69 від 06.02.2019р.

Однак, позивач, всупереч вимогам ст.253 ЦК України, не вірно визначив початок періоду розрахунку згідно видаткових накладних: №64 від 11.12.2019р., №67 від 09.01.2020р., №71 від 20.03.2020р. Зокрема, враховуючи п.3.1. договору, сторони визначили строк оплати в банківських днях, а отже строк оплати згідно накладної: №64 від 11.12.2019р. настав 27.12.2019р. (останній день оплати - 26.12.2019р., оскільки 25.12.2019р. вихідний); №67 від 09.01.2020р. настав 24.01.2020р. (останній день оплати 23.01.2020р.), №71 від 20.03.2020р. настав 04.04.2020р. (останній день оплати 03.03.2020р.).

Крім того, судом звернуто увагу, що при здійсненні нарахувань (згідно поданого позивачем розрахунку) по видатковій накладній №68 від 22.01.2020р., позивач нараховує пеню на суму заборгованості 105 542,20грн., проте сума боргу за поставлений товар згідно вказаної накладної становила 105 253,20грн.

Також судом враховано, що позивач здійснює нарахування пені за видатковою накладною №69 від 06.02.2020р. на суму 127 361,52грн. за період з 21.02.2020р. по 24.02.2020р. Водночас, матеріали справи містять видаткову накладну №69 від 06.02.2019р. на суму 127 361,52грн., яка є первинним документом та підписана сторонами і скріплена їх печатками. Таким чином, у разі нарахування пені по видатковій накладній №69 від 06.02.2019р. на суму 127 361,52грн. за період з 21.02.2020р. по 24.02.2020р., судом враховано, що, згідно ст. 231 ГК України, воно здійснюється поза межами 6 місячного терміну для обрахування, а договір умов збільшення даного терміну не містить.

З огляду на зазначене, суд, здійснивши (за допомогою системи „Законодавство) перерахунок пені за періоди визначені позивачем, а також перевірені судом, згідно наданого розрахунку, встановив, що арифметично вірною та обґрунтованою до стягнення буде пеня в розмірі 26 793,45грн.

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду, який, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги сплату відповідачем заборгованості згідно договору поставки, зважаючи на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені на 50%, тобто до 13 396,73грн.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних (за допомогою системи „Законодавство), суд, дослідивши періоди нарахувань, згідно поданого позивачем розрахунку, з врахуванням ст. 253 ЦК України й умов договору, а також сум боргу згідно видаткових накладних, зокрема видаткової накладної №68 від 22.01.2020р, прийшов до висновку, що обґрунтованою буде сума в розмірі 6 005,46грн., яка підлягає задоволенню. В решті стягнення 3% річних слід відмовити.

Стосовно нарахувань втрат від інфляції в сумі 10 083,70грн. на вказані позивачем в розрахунку періоди: за березень листопад 2020 року згідно видаткової накладної №70 від 17.02.2020р., за квітень листопад 2020 року згідно видаткової накладної №71 від 20.03.2020р., судом враховано наступне.

Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Така ж, правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019р. по справі №924/312/18.

Крім того, судом враховано, що індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Отже, при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Дослідивши поданий до позовної заяви розрахунок в частині нарахування інфляційних втрат, судом звернуто увагу, що він є арифметично невірним. Так, позивач невірно визначив початок періодів нарахування індексу інфляції згідно видаткових накладних №70 від 17 лютого 2020р. на суму 133 480,38грн. та №71 від 20 березня 2020р. на суму від 139 728,00грн., оскільки строк оплати за ними настав 03.03.2020р. та 04.04.2020р. відповідно. Таким чином, позивач, при розрахунку інфляційних втрат за період прострочення, здійснив їх нарахування починаючи не з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок (за допомогою програми „Законодавство) вважає, що арифметично вірними та правомірними будуть інфляційні втрати в розмірі 7 962,68грн., які підлягають задоволенню. В стягненні решти інфляційних втрат слід відмовити.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи відповідача про те, що подані позивачем докази є неналежними і недопустимими судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи. Укладення договору, отримання відповідачем товару за накладними та повна оплата ним вартості товару спростовує зазначені відповідачем твердження.

Так, доводи відповідача про те, що договір припинив свою дію з 01.01.2020 року судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається із поданої представником відповідача копії листа ТОВ "Нова пошта" №00259 від 29.01.2021 року, 11.11.2019 року по експрес-накладній №9382, ТОВ "Модуль-Україна" здійснило відправлення вантажу для ОСОБА_2 . Відправлення отримано 03.12.2019 року. Як вбачається із експрес-накладної №9382 від 11.11.2019 року товариством "Модуль-Україна" надіслано приватній особі ОСОБА_1 документи, фактичною вагою 0,5 кг., оголошеною вартістю 200 грн.

Зазначені вище докази не містять достовірної інформації про отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" пропозиції про розірвання договору №19/001 від 10.01.2019р. Крім того, із листів від 20.12.2019 року (вих. №3768) та 21.01.2020 року (вих. № 54) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна", м. Кам`янець-Подільський зверталось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" з пропозицією про укладення додаткової угоди до договору №19/001 від 10.01.2019р., що свідчить про відсутність у нього наміру на розірвання цього договору.

Судом також враховується, що після надіслання листа 11.11.2019 року, щодо розірвання договору, відповідачем продовжувалось отримання товару від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" ще у грудні 2019 року березні 2020 року та його оплата., що свідчить про виконання сторонами умов договору.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 13 396,73грн. - пені, 7 962,68грн. - інфляційних втрат, 6 005,46грн. - 3% річних. При цьому, провадження у справі в частині стягнення 273 208,38грн. суми основного боргу слід закрити, а в решті суми позовних вимог належить відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог. При цьому в частині стягненої пені у визначеному судом розмірі судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування її зменшення.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення (відшкодування) з відповідача його витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00грн. (орієнтовно згідно позовної заяви було вказано 5 000,00грн.).

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 26 Закону України „Про адвокатуру і адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. по справі №922/445/19).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір від 02.12.2020р. про надання правової допомоги, додаток до договору №1, акт від 10.03.2021р. приймання-передачі до договору від 02.12.2020р. на загальну суму 8 000,00грн., платіжне доручення про оплату правової допомоги в сумі 8 000,00грн.

Докази понесення витрат на професійну правничу допомогу були надані позивачем до закінчення судових дебатів у справі.

Судом враховано, що під час розгляду справи було встановлено арифметично невірне нарахування позивачем пені, 3% та інфляційних втрат.

Відповідно до положень ч.4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17, від 11.05.2018р. та практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Судом враховується, що відповідачем були заявлені заперечення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу позивача.

Крім того, судом також враховано, що поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Згідно із ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як передбачено ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених відповідачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням змісту прийнятого рішення, принципу співрозмірності, критеріїв пропорційності та розумності, зважаючи на часткове задоволення позову, складність справи, судом вважаються обґрунтованими витрати ТОВ "Інститут екологічних технологій "Увторпром" у розмірі 3 952,40грн.

За наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3 952,40грн. витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна" (32300, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, пр-т Грушевського, 1/14; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інститут екологічних технологій "Увторпром" (12746, Житомирська обл., Баранівський р-н, смт. Першотравенськ, вул. Парфірова, буд. 5; ) 13 396,73грн. (тринадцять тисяч триста дев`яносто шість гривень 73 коп.) пені, 7 962,68грн. (сім тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні 68 коп.) інфляційних втрат, 6 005,46грн. (шість тисяч п`ять гривень 46 коп.) 3% річних, 4 709,56грн. (чотири тисячі сімсот дев`ять гривень 56 коп.) витрат зі сплати судового збору, 3 952,40грн. (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 40 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

Провадження у справі №924/1327/20 в частині стягнення 273 208,38грн. суми основного боргу закрити.

У решті суми позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повний текст рішення складено 24.03.2021р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим. (надіслати всім реком. з повідом.):

1 - до справи;

2 - позивачу (12746, Житомирська обл., Баранівський р-н, смт. Першотравенськ, вул. Парфірова, буд. 5);

3 - відповідачу (32300, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, пр-т Грушевського, 1/14).