РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021Справа № 910/19483/20
Господарський суд міста Києва у складі cудді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Баринової О.І., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім»

до Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс»

про стягнення 878893,15 грн.

Представники сторін:

від позивача: Масляніцин В.І.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім» з вимогами до Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» про стягнення 878893,15 грн, з яких 855000,00 грн основного боргу та 23893,15 грн пені.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №21 поставки продукції від 09.06.2020 не у повному обсязі оплатив товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №14-08/20 від 14.08.2020, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 855000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 23893,15 грн.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 була повернута позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2020 (з урахуванням ухвали суду від 18.12.2020 про виправлення описки) відкрито провадження у справі №910/19483/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.01.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання, призначене на 13.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/19483/20 призначено на 17.02.2021.

16.02.2021 та 22.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач визнав позов частково - в частині суми основного боргу та повідомив, що він готовий сплатити вказану суму протягом 5-ти місяців. При цьому, відповідач заперечив щодо стягнення з нього пені у зв`язку з негативним впливом на його господарську діяльність надзвичайної ситуації, спричиненої коронавірусом. Відповідач також у письмових поясненнях запропонував укласти мирову угоду, текст якої долучив до пояснень.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.03.2021.

У судовому засіданні 17.03.2021 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 17.03.2021 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується інформацією з офіційного сайт АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, з якої вбачається, що ухвала суду була отримана відповідачем 02.03.2021 (за ідентифікатором пошуку 312).

У судовому засіданні 17.03.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Елім» (постачальник) та Приватним підприємством «Донбас Будіндустрія Сервіс» (покупець) укладено Договір №21 поставки продукції, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується проводити поставку (продаж) покупцю у власність (повне господарське відання) товари окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, яке зазначається у специфікації, яка є Додатком до договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Асортимент, найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначаються у бухгалтерських документах постачальника: рахунку-фактурі, видаткових накладних, які після підписання сторонами мають юридичну силу специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України, та є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.4 Договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару. Накладні вважаються невід`ємними частинами даного договору.

Згідно з п. 2.2 Договору покупець зобов`язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах передоплати у розмірі 50% на підставі рахунку-фактури, остаточна оплата вартості кожної партії товару здійснюється покупцем не пізніше 7 банківських днів з дати фактичної отримання партії товару.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору покупець зобов`язаний прийняти товар згідно з накладною та оплатити його.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині фінансових зобов`язань - до їх повного виконання. У разі відсутності заяв сторін про припинення або зміну договору протягом місяця до закінчення терміну його дії, він вважається продовженим на кожний наступний рік і на тих самих умовах.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №21 поставки продукції від 09.06.2020 не у повному обсязі оплатив товар, поставлений позивачем за видатковою накладною №14-08/20 від 14.08.2020, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 855000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 23893,15 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст Договору №21 поставки продукції від 09.06.2020, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як погоджено сторонами у п. 2.2 Договору, покупець зобов`язаний оплачувати кожну замовлену партію товару на умовах передоплати у розмірі 50% на підставі рахунку-фактури, остаточна оплата вартості кожної партії товару здійснюється покупцем не пізніше 7 банківських днів з дати фактичної отримання партії товару.

Судом встановлено, що 10.06.2020 відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 870000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №49 від 09.06.2020.

Судом встановлено, що 14.09.2020 позивач поставив відповідачу товар на суму 1740000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №14-08/20 від 14.08.2020, яка підписана представниками позивача і відповідача та скріплена відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім» та Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем на суму 870000,00 грн відповідач повинен був здійснити у строк до 26.08.2020 включно.

Як вбачається з платіжного доручення №91 від 27.11.2020, відповідачем були сплачені на користь позивача грошові кошти у розмірі 15000,00 грн.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 855000,00 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

При цьому, 16.02.2021 та 22.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідач визнав позов частково - в частині суми основного боргу та повідомив, що він готовий сплатити вказану суму протягом 5-ти місяців. Відповідач також у письмових поясненнях запропонував укласти мирову угоду, текст якої долучив до пояснень.

Відповідно до статті 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд зазначає, що мирова угода з метою врегулювання спору повинна бути укладена обома сторонами, тоді як відповідачем долучено до матеріалів справи текст мирової угоди, підписаний лише Приватним підприємством «Донбас Будіндустрія Сервіс» (відповідачем).

При цьому, сторони вправі укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу, в тому числі на стадії виконання судового рішення (ст. 330 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» за Договором №21 поставки продукції від 09.06.2020 (за видатковою накладною №14-08/20 від 14.08.2020) у сумі 855000,00 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» суми основного боргу у розмірі 855000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 23893,15 грн, яка нарахована на кінцеву суму боргу (855000,00 грн) за період з 15.08.2020 по 07.12.2020.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.5 Договору у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за цим договором крім внесення передплати за товар винна сторона сплачує іншій пеню у розмірі - 0,5% від вартості несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, умовами Договору №21 поставки продукції від 09.06.2020 сторонами погоджено, що за прострочення сплати попередньої оплати пеня не нараховується.

Як встановлено судом, остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач повинен був здійснити у строк до 26.08.2020 включно, з огляду на що обґрунтованим початком періоду нарахування пені є 27.08.2020.

Таким чином, нарахування позивачем пені з 15.08.2020 є необґрунтованим.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування та з урахуванням того, що базою для нарахування пені позивач вказує кінцеву суму боргу - 855000,00 грн).

За розрахунком суду, розмір пені за період з 27.08.2020 по 07.12.2020 (нарахований на суму боргу 855000,00 грн) перевищує розмір пені, заявлений до стягнення позивачем.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що суд не може вийти за межі позовних вимог (за відсутності відповідного клопотання), суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім» в частині стягнення з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» пені у розмірі 23893,15 грн.

Наявності обставин, які б були підставою для звільнення відповідача від відповідальності або зменшення розміру пені, відповідачем суду не доведено.

При цьому, суд вважає недоведеними твердження відповідача про негативний вплив на його господарську діяльність надзвичайної ситуації, спричиненої коронавірусом, оскільки як Договір поставки, так і отримання відповідачем товару за видатковою накладною №14-08/20 від 14.08.2020 відбулось в період запровадження постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину.

Судовий збір покладається на відповідача у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Донбас Будіндустрія Сервіс» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 10, офіс 309; ідентифікаційний код: 33991075) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елім» (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Заводська, буд. 4; ідентифікаційний код: 13566542) суму основного боргу у розмірі 855000 (вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 23893 (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто три) грн 15 коп та судовий збір у розмірі 13183 (тринадцять тисяч сто вісімдесят три) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складено та підписано 24.03.2021

Суддя О.М. Спичак