ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5022/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2020 (повне рішення складено 30.11.2020, суддя Колісник І.І.) у справі

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м.Київ
до Військової частини НОМЕР_1 , м. Нікополь, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 , с. Кам`янське, Нікопольський р-н, Дніпропетровська обл.

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 80 855,74 грн

ВСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст і підстави позовних вимог
Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення в порядку регресу з Військової частини НОМЕР_1 страхового відшкодування у сумі 80 855,74 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з посиланням на положення ст.ст.1166,1187,1191 Цивільного кодексу України, ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач зазначає, що, сплативши страхове відшкодування потерпілій у дорожньо - транспортній пригоді особі, він має право на стягнення шкоди з власника транспортного засобу, цивільно - правова відповідальність якого не була застрахована.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування у сумі 80855,74 грн, судовий збір у сумі 2 102,00 грн.

Рішенням місцевого господарського суду мотивовано посиланням на те, що відповідач, як власник транспортного засобу, водій якого визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є відповідальним за відшкодування позивачу понесених ним витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.ст.1172,1187 Цивільного кодексу України.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи
3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Військова частина НОМЕР_1 , не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що відповідно до приписів ст.ст.1166, 1187, ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України, завдана шкода має відшкодовуватися заподіювачем - ОСОБА_1 .

Відповідач не погоджується із розміром завданих збитків, вказує, що огляд транспортного засобу було проведено без участі заінтересованих осіб, а саме представників Військової частини НОМЕР_1 , як власника автомобіля "КРАЗ", державний номер НОМЕР_2 . Отже, було порушено вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092.

3.2 Доводи інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

ІV. Апеляційне провадження
4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.01.2021 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами
Згідно довідки Національної поліції України №0441197 про дорожньо-транспортну пригоду, 26.12.2017 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КРАЗ, 255, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля REUGEOT, PARTNER, державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 .

Постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18 (провадження № 3/192/44/18) визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вказаною постановою встановлено, що 26.12.2017 о 18:00 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , на 438 км+100 м автодороги Н-08 «Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя», при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру, не врахував зміни дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п.п.1.5; 10.1; 10.2 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 був водієм Військової частини НОМЕР_1 , а автомобіль «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , яким він керував, належав Військовій частині НОМЕР_1 .

На дату дорожньо-транспортної пригоди договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) щодо транспортного засобу «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , був відсутній.

06.07.2018 власник REUGEOT, PARTNER, державний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

14.08.2018 ОСОБА_2 подав до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

За висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 201 від 26.12.2017 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_3 , становить 114849,24 грн (а.с. 37 - 44).

Згідно довідки № 1 від 05.12.2018 Моторно (транспортного) страхового бюро України, розмір страхового відшкодування складає 79 555,74 грн.

13.12.2018 Моторно (транспортним) страховим бюро України видано наказ № 11468 про сплату ОСОБА_4 шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 79 555,74 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 1014761 від 14.12.2018, позивачем було сплачено на користь власника автомобіля «Peugeot», номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 страхове відшкодування на загальну суму 79 555,74 грн та відповідно до платіжного доручення № 309518 від 16.01.2019 на користь «Арсенал страхування» вартість послуг аварійного комісара у сумі 1 300,00 грн (а.с. 66-67).

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі
Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Факт вини водія ОСОБА_1 , який на час скоєння ДТП працював у відповідача, підтверджується постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Перебування третьої особи ОСОБА_1 на посаді водія військової частини А-0593 підтверджується постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2018 у справі № 192/47/18 (провадження № 3/192/44/18).

Відповідно до частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п.1.6. ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Положеннями Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 21 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 26.12.2017 транспортний засіб «КРАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , експлуатувався водієм відповідача без укладення договору (поліса) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Факт виплати позивачем ОСОБА_2 страхового відшкодування у розмірі 79 555,74 грн підтверджується платіжним дорученням № 1014761 від 14.12.2018.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції позову в частині стягнення з відповідача 79 555,74 грн грн. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1300,00 грн., що складають вартість послуг аварійного комісара, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 40.3 статті 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до платіжного доручення № 309518 від 16.01.2019 позивачем було сплачено на користь «Арсенал страхування» вартість послуг аварійного комісара у сумі 1 300,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Аналогічні положення закріплені в пункті 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вимога позивача щодо стягнення оплачених послуг аварійного комісара у сумі 1300,00 грн не входить до складу виплаченого страхового відшкодування. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1300,00 грн шкоди в порядку регресу слід відмовити.

Щодо доводів скаржника про порушення вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, щодо проведення огляду транспортного засобу без участі заінтересованих осіб, а саме представників Військової частини НОМЕР_1 , апеляційний господарський суд враховує таке.

Відповідно до п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

При цьому, положення Методики не визначають критерій необхідності та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу.

Для огляду пошкодженого автомобіля «Peugeot» викликався водій ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи телеграмою (а.с. 56).

За приписами частин першої, третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів зазначає, що доводи скаржника про те, що його не було викликано для технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, є необґрунтованими, оскільки відповідач не навів обставин, на підтвердження того, що його відсутність під час огляду пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля, призвела до неправильності наведених у висновку автотоварознавчої експертизи розрахунків щодо визначення вартості відновлювального ремонту та його утилізаційної вартості. Наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом.

Колегія суддів враховує, що висновок про оцінку вартості пошкоджень автомобіля складений відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", не є висновком судової експертизи, однак є доказом у справі, та підлягає дослідженню та оцінці.

Відповідач заяв про проведення судової експертизи пошкодженого КТЗ не подавав, а отже, підстав для висновку про недопустимість такого доказу, як висновок №201 про оцінку автомобіля суд не вбачає.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку про зміну цього рішення відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

4.5 Розподіл судових витрат
З урахуванням приписів п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.269,275,277,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2020 у справі №904/5022/20 змінити, виклавши у наступній редакції: "Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 80 855,74 грн задовольнити частково. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) страхове відшкодування у сумі 79 554,74 грн, судовий збір у сумі 2 068,16,00 грн. Видати наказ після набрання рішенням законної сили. В решті позовних вимог відмовити".

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (ідентифікаційний код 21647131; місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) на користь Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 50,76 грн.

Доручити Господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

Л.А.Коваль