ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення судового збору

23 березня 2021 року м.Тернопіль Справа №921/790/20
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянувши клопотання без номеру від 18.03.2021 (вх.№2383 від 22.02.2021) Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів

про повернення судового збору

у справі

за позовом: фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів

до відповідача-1: Тернопільського обласного благодійного фонду "ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА", м.Тернопіль

відповідача-2: Громадської організації "ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ "ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА", м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського нотаріального округу Федірко Галини Миронівни, м.Тернопіль

про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/790/20 за позовом Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів, до Тернопільського обласного благодійного фонду "ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА", м.Тернопіль, Громадської організації "ТОВАРИСТВО ХРИСТИЯНСЬКИХ СІМЕЙ "ХРИСТИЯНСЬКА РОДИНА", м.Тернопіль, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., м.Тернопіль, про: - визнання недійсним договору дарування №1339 від 18.09.2020, укладеного між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М., згідно якого на користь відповідача-2 відчужено об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) - комплекс дитячого оздоровчого табору "Орлятко", загальною площею 3346,1м2, що знаходиться в м. Теребовля по вул. Застіноцька, 84; - скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. №54143773 від 18.09.2020 про реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права власності Громадської організації "Товариство Християнських Сімей "Християнська Родина" на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 0, а саме: комплекс дитячого оздоровчого табору "Орлятко", загальною площею 3346,1м2.

Розгляд справи, згідно ухвали Господарського суду Тернопільської області від 23.12.2020 про відкриття провадження у справі, здійснюється за правилами загального позовного провадження; призначене на 21.01.2021 підготовче засідання неодноразово відкладалося, востаннє на 23.03.2021.

Ухвалою господарського суду від 02.03.2021 відмовлено у задоволенні заяви без номеру від 24.02.2021 (вх.№1689 від 01.03.2021) позивача про забезпечення доказів у справі №921/790/20 шляхом витребування у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Галини Миронівни м.Тернопіль, додаткових документів згідно переліку.

22.03.2021 позивач звернувся до господарського суду з клопотанням без номеру від 18.03.2021 (вх.№23863 від 22.03.2021) про повернення з Державного бюджету України 1135,00грн сплаченого судового збору за подання до суду заяви без номеру від 24.02.2021 (вх.№1689 від 01.03.2021) про забезпечення доказів. Заяву обґрунтовано відсутністю законних підстав для його сплати.

Розглянувши подане клопотання, доводи викладені на його обґрунтування, суд вважає, що таке підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Частина 3 статі 111 ГПК України містить вимогу про сплату судового збору при поданні заяви про забезпечення доказів.

Згідно з ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом, а саме Законом України «Про судовий збір».

Об`єктами справляння судового збору у частині першій статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, зокрема, позовні заяви та інші заяви, передбачені процесуальним законодавством; апеляційні і касаційні скарги на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, за видачу судом повторно документів, а розмір ставок судового збору встановлено у статті 4 цього Закону. Ставки судового збору встановлюються у розмірах, які залежать від найменування документа та дії, за яку справляється судовий збір, та платника судового збору.

За подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів не встановлено ставки судового збору (п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Натомість, сплата судового збору передбачена за подання до адміністративного суду та суду загальної юрисдикції заяви про забезпечення (пп.4 п.1, пп.6 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір»).

Суд звертає увагу, що в даному випадку має місце колізія, яка випливає з розбіжностей у застосуванні нормативно-правових актів.

Принцип правової визначеності (певності) - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року (див., mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Bellet v. France», заява №23805/94, 4 December 1995, §36).

Зокрема, у справі «Новік проти України» (заява №48068/06, рішення від 18.12.2008) Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Як зазначалося вище, спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, не передбачено ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення доказів, а ставки за подання заяви про забезпечення доказів при зверненні до суду загальної юрисдикції та до адміністративного суду є відмінними, і навіть для суду загальної юрисдикції вони розмежовуються за ставками в залежності від суб`єкта подання відповідної заяви - для юридичних осіб або фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб.

Тобто, встановлюючи порядок нормативного регулювання сплати судового збору в частині визначення ставок, які мають сплачувати суб`єкти справляння судового збору, законодавець запровадив в тому числі їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку щодо неможливості застосування до даних правовідносин сторін аналогії закону або аналогії права.

Таким чином, суд вважає, що дані норми ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід тлумачити на користь особи, яка звернулася з заявою про забезпечення доказів, адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №911/1521/18, від 09.11.2020 у справі № 904/2404/18)

Отже, за подання заяви про забезпечення доказів, судовий збір не сплачується, оскільки його розмір (ставки) не визначено спеціальним Законом.

Звертаючись до господарського суду із заявою без номеру від 24.02.2021 (вх.№1699 від 01.032021) про забезпечення доказів позивачем - Фізичною особою-підприємцем Гущенковою Тетяною Валентинівною, сплачено судовий збір в розмірі 1135,00грн згідно квитанції №0.0..1 від 25.02.2021.

Згідно Виписки про зарахування судового збору, наданої територіальним органом Державної казначейської служби України від 27.05.2019 підтверджено факт зарахування даної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У даному випадку позивач у справі скористався своїм правом шляхом подання відповідного клопотання.

Частиною 2 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З огляду на викладене, клопотання фізичної особи-підприємця Гущенкової Т.В. про повернення сплаченого судового збору у розмірі 1135,00грн як зайво сплаченого підлягає до задоволення, а судовий збір - поверненню з Державного бюджету України.

Поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору підлягає поверненню з приєднанням до матеріалів господарської справи його засвідченої судом копії.

Керуючись ст.ст.123, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.4, 7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Фізичної особи-підприємця Гущенкової Тетяни Валентинівни, м.Львів, без номеру від 18.03.2021 (вх.№2383 від 22.02.2021) про повернення 1135,00грн судового збору у справі №921/790/20, - задовольнити.

2. Повернути Фізичній особі-підприємцю Гущенковій Тетяні Валентинівні ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України - 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять)грн 00коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 25.02.2021.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю Гущенковій Тетяні Валентинівні оригінал квитанції №0.0..1 від 25.02.2021, долучивши до матеріалів справи №921/790/20 її засвідчену копію.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 23.03.2021 відповідно до приписів ст.235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.О. Андрусик