УХВАЛА

м. Київ

22.03.2021Справа № 910/4090/21
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д»

2. Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в м. Києві

3. Бараш Світлани Сергіївни

про визнання прав вимоги за кредитним договором, за договором іпотеки та скасування рішень у сфері державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д», Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в м. Києві та Бараш Світлани Сергіївни про визнання прав вимоги за кредитним договором, за договором іпотеки та скасування рішень у сфері державної реєстрації.

Зокрема, позивач просить суд (відповідно до прохальної частини позовної заяви):

1) визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги за кредитом за Кредитним договором №КИПНФ/1014577.2, який був укладений 28.08.2013 між Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та ОСОБА_2 , в сумі 1261066,35 грн;

2) визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» право вимоги та права іпотекодержателя за Договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за №2382 та посвідченим приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., від 28.08.2013 на об`єкт нерухомого майна:

- житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа - 211,7 кв.м., житлова площа - 80,40 кв.м.;

- земельна ділянка, що розташована за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа 0,0532 га, кадастровий номер :01:0030235;

3) скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, припинення іпотеки, припинення обтяжень, припинення об`єктів нерухомого майна та зміни об`єктів нерухомого майна, а саме, наступні записи щодо житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа - 211,7 кв.м., житлова площа - 80,40 кв.м.:

- рішення приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., індексний номер 5372840, щодо припинення іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та зазначення іпотекодержателем Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д»;

- рішення приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., індексний номер 5373758, щодо припинення обтяжень за Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та зазначення обтяжувачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д»;

4) скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, іпотеки та іпотекодержателя, обтяжень, припинення іпотеки, припинення обтяжень, припинення об`єктів нерухомого майна та зміни об`єктів нерухомого майна, а саме, наступні записи щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа 0,0532 га, кадастровий номер :01:0030235:

- рішення приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., індексний номер 5370192, щодо припинення іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та зазначенням іпотекодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д»;

- рішення приватного нотаріуса Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., індексний номер 5371439, щодо припинення обтяження за Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк» та зазначення обтяжувачем Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д».

Розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження у справі, зважаючи на наступні обставини.

Пунктом 1 ч.1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, викладених позивачем у позовній заяві, предметом іпотеки (житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа - 211,7 кв.м., житлова площа - 80,40 кв.м, та земельною ділянкою, що розташована за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа 0,0532 га, кадастровий номер :01:0030235), щодо якого наявний спір у даній справі, забезпечувалось виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором №КИПНФ/1014577.2 від 28.08.2013.

При цьому, вказаний кредитний договір було укладено між банком та фізичною особою - ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, метою його звернення до суду з вказаним позовом є позбавлення його можливості належним чином користуватися набутим правом вимоги за кредитним договором (Кредитним договором №КИПНФ/1014577.2 від 28.08.2013) та набутими правами вимоги іпотекодержателя за Договором іпотеки, зареєстрованим в реєстрі за №2382 та посвідченим приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу АРК Бараш С.С., від 28.08.2013, в тому числі на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки:

- житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа - 211,7 кв.м., житлова площа - 80,40 кв.м;

- земельна ділянка, що розташована за адресою: АР Крим, Сімферопольський р-н, с. Чистеньке, «Нижній» жилий квартал, загальна площа 0,0532 га, кадастровий номер :01:0030235.

Суд зазначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у статті 546 види забезпечення зобов`язань, так й інші, встановлені договором або законом.

Законодавство України не проводить різниці у видах забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 Цивільного кодексу України).Тобто, іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання як застава.

Для цілей застосування Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника (абзаци сьомий і восьмий статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (пункт 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України). У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, за загальним правилом саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем. Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, він може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Позивачем у цій справі є юридична особа (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»), до якої перейшли права вимоги за кредитним договором, укладеним з фізичною особою, та іпотечним договором, укладеним на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Як зазначено у п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як зазначено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №906/277/18, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець.

Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання.

Отже, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Так само, до юрисдикції господарського суду не належить спір щодо майна (речових прав на майно, їх реєстрації), що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем.

Враховуючи, що спір у даній справі є спором щодо речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на нерухоме майно (записів щодо реєстрації прав на це майно), а спірне нерухоме майно є предметом забезпечення виконання зобов`язання (Кредитного договору №КИПНФ/1014577.2 від 28.08.2013), стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем, суд дійшов висновку, що вказаний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Отже, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі №910/4090/21 згідно п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 175, 234 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №910/4090/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д», Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в м. Києві та Бараш Світлани Сергіївни про визнання прав вимоги за кредитним договором, за договором іпотеки та скасування рішень у сфері державної реєстрації.

2. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя О.М. Спичак