ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. Справа№ 910/23527/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Підтикан К.Г.,

за участю представників:

від позивача - Невкритий В.Ю., довіреність б/н від 10.01.2020;

від першого відповідача - Опанасик В.В., довіреність №16 від 01.07.2020;

від другого відповідача - не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 про закриття провадження у справі №910/23527/17 (суддя Босий В.П., повний текст складено - 07.08.2020) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Troyon Assets Limited про зобов`язання вчинити дії та визнання відсутнім права

ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Troyon Assets Limited, в якому просить суд:

- зобов`язати публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016;

- визнати відсутнім у публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» права на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016;

- зобов`язати Troyon Assets Limited не вчиняти дій за договорами застави на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на бездіяльність першого відповідача щодо не закінчення трансформації кредитного портфеля, що на його думку, призводить до умисного прострочення товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 провадження у справі №910/23527/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та Troyon Assets Limited про зобов`язання вчинити дії та визнання відсутнім прав закрито.

Так, за висновком суду вимоги про зобов`язання банку припинити дії, спрямовані на стягнення коштів з позивача, визнання відсутнім у банку права на стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором та про зобов`язання другого відповідача не вчиняти дії щодо виконання контрактів на користь банку - не можуть бути самостійним предметом розгляду, не призводять до поновлення порушених прав та не можуть самостійно розглядатися в окремій справі, а підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за кредитним договором. У зв`язку з викладеним, судом першої інстанції вирішено закрити провадження у вказаній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, суд вказав, що наведені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №910/14144/17, а також у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №910/20954/17.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу та матеріали справи №910/23527/17 направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Апелянт зазначає про відсутність підстав у даному випадку для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки дана норма не містить такої підстави як невірно обраний спосіб захисту порушеного права, а тому на його думку, прийняття судом оскаржуваної ухвали є грубим порушенням норм процесуального права та прав позивача на вирішення судом спору по суті заявлених вимог. За доводами апелянта, обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає визначеним чинним законодавством способам та виходячи з обґрунтування позовних вимог забезпечить ефективний захист порушених прав позивача.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник першого відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В свою чергу, другий відповідач своїм правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався.

Стосовно повідомлення другого відповідача, суд зазначає наступне.

Так, при відкритті апеляційного провадження у даній справі, судом було встановлено, що другий відповідач - Troyon Assets Limited є нерезидентом з місцезнаходженням: Suite 102, Ground Floor, Blake Building, Corner Eyre&Hutson Street. Belize City, Belize, достовірна інформація щодо наявності на території України офіційно зареєстрованого представництва у справі відсутня, а тому суд дійшов висновку про необхідність повідомлення другого відповідача про час та місце розгляду справи в порядку, передбаченому чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, у зв`язку з необхідністю належного повідомлення другого відповідача - Troyon Assets Limited про відкриття провадження у даній справі та про час і місце її розгляду, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2020 зобов`язано позивача у термін до 28.09.2020 надати суду три примірники даної ухвали, перекладених на англійську мову та нотаріально засвідчених, для подальшого їх направлення Troyon Assets Limited. Також вказаною ухвалою було призначено справу до розгляду на 15.03.2021 та зупинено провадження.

Однак, позивач вимог вказаної ухвали не виконав, нотаріально засвідчених примірників ухвали з перекладом на англійську мову суду не надав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі було надіслано судом безпосередньо на адресу другого відповідача, про що свідчать відмітка на звороті останнього аркуша ухвали від 11.09.2020 та список згрупованих поштових відправлень, датований 14.09.2020.

Згідно даних з офіційного сайту акціонерного товариства «Укрпошта» стосовно надісланого другому відповідачу поштового відправлення за трек-номером RF041119543UA містяться наступні відомості - « 02.02.2021 відправлення із транзитної установи банку».

Отже, судом вчинено всі необхідні дії щодо належного повідомлення другого відповідача про час та місце розгляду даної справи.

Колегія суддів зазначає, що суд повинен призначати такий спосіб повідомлення учасників судового процесу, який буде найбільш розумним з точки зору часу для цього повідомлення про час, дату та місце судового розгляду, а також виходячи з того, що обов`язком суду є вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ.

Також, колегія суддів зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, питання належного повідомлення учасника справи - нерезидента суд розглянув у світлі практики ЄСПЛ та тих критеріїв, що були ним розроблені в частині забезпечення права на доступ до правосуддя.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги обмежені строки розгляду справи та те, що неявка представника другого відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (після зміни найменування - акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк») (далі - банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп» (далі - позичальник) 04.11.2016 було укладено кредитний договір №4С16108Г, умовами якого передбачено, що банк за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії, з лімітом - 4 100 000 000,00 грн. для фінансування поточної діяльності не пізніше 5 днів з моменту надання позичальнику розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п. 2.4.2 договору, в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Якість послуг має відповідати законодавству України, нормативним актам НБУ, регулюючим кредитні правовідносини.

Термін повернення кредиту - 20.10.2026 (п. 1.2 договору).

Виконання зобов`язань позичальника забезпечується: договором застави (п. А.5 розділу «Істотні умови кредитування»).

За користування кредитом позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою у розмірі 10,5 % річних (п. А.6 розділу «Істотні умови кредитування»).

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 кредитного договору, банк зобов`язався відкрити для обслуговування кредиту рахунки, а саме: позичковий рахунок № НОМЕР_1 , рахунок по відсотках № НОМЕР_2 та рахунок для сплати винагороди № НОМЕР_3 . Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.11.

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов`язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2, 2.2.14.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору, цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

Як зазначає позивач, публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було надіслано на його адресу повідомлення №Е.65.0.0.0/3-106708 від 07.09.2017, в якому вказано, що позичальником порушено зобов`язання за кредитним договором та станом на 04.09.2017 заборгованість позичальника за кредитним договором складає 4 696 140 777,36 грн. (заборгованість за кредитом - 4 363 599 597,12 грн., заборгованість за відсотками - 312 356 359,22 грн., пеня - 20 184 821,02 грн.), у зв`язку з чим банком встановлено позивачу термін повернення кредиту - 20.10.2017.

Проте, позивач вважає, що у банку (першого відповідача у справі) відсутнє право на стягнення коштів за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016, оскільки рішенням Правління Національного банку України від 05.10.2016 №323/БТ публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зобов`язано розробити план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля.

Крім того, позивач стверджує, що у рамках реалізації плану реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля між сторонами і був укладений кредитний договір та відповідний план реструктуризації (трансформації) кредитного портфеля передбачав, що застави, які були оформлені за договором старих боржників будуть переоформлені на нового кредитора, та новий кредитор - ТОВ «Сієста Шоп» надасть додаткове забезпечення кредитного договору, у вигляді майнових прав на товари в обороті, у зв`язку з чим позивач уклав кредитний договір та виступив поручителем за зобов`язаннями інших боржників публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - ТОВ «Елті трейд», ТОВ «Старма», ТОВ «Сігматрейдер», сплативши кошти за кредитними договорами таких юридичних осіб.

Також, позивач зазначає, що виконав своє зобов`язання щодо надання в забезпечення вказаного кредитного договору майнових прав на товари шляхом укладення договору застави №Г.21.1.2.05-2015 (майнових прав на товар) за договорами поставки, укладеними з ТОВ «Торговий дім «Авіас» та ТОВ «ХЕШТ», проте перший відповідач взяті на себе зобов`язання щодо переоформлення застав, зокрема у вигляді корпоративних прав не виконав, а отже, на думку позивача, виникненню заборгованості за кредитним договором сприяла безпосередньо неналежна поведінка кредитора.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що виконання зобов`язання за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016 наразі є неможливим, оскільки трансформація кредитного портфеля не закінчена, а тому просить суд зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016 та визнати відсутнім у ПАТ КБ «Приватбанк» права на стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016. Окрім того, позивач просить зобов`язати Troyon Assets Limited, який також був майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ТОВ «Елті трейд», ТОВ «Старма», ТОВ «Сігматрейдер», не вчиняти дій за договорами застави на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

Як вище зазначалось, ухвалою суду першої інстанції закрито провадження у даній справі.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій України» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією та законами України, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці десятому пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України.

Офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, надано в Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №1-10/2004, яким визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

При цьому, особа, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту, повинна дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04. 2005 (заява №38722/02).

Як вже вказувалось, у даній справі заявлено позовні вимоги про зобов`язання ПАТ КБ «Приватбанк» - першого відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з позивача за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016, визнання відсутнім у першого відповідача права на стягнення заборгованості з позивача за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016 та зобов`язання Troyon Assets Limited не вчиняти дій за договорами застави на користь першого відповідача.

Разом з тим, в контексті вищенаведеного суд зазначає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який неспроможний призвести до поновлення порушених прав.

Більш того, вказані вимоги позивача не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право, про що вірно вказав суд першої інстанції.

За таких обставин, доводи позивача наведені як в позовній заяві, так і апеляційній скарзі щодо неможливості виконання ним зобов`язань за кредитним договором, оскільки трансформація кредитного портфеля не закінчена, а бездіяльність першого відповідача стосовно її не закінчення призводить до прострочення позивача, безпосередньо стосуються спору про право, при розгляді якого їм і повинна надаватися відповідна оцінка.

В свою чергу, як вже було вказано, вимоги позивача та наведені в їх обґрунтування доводи не можуть самостійно розглядатися в окремій справі та підлягають розгляду лише під час вирішення спору про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

При цьому, слід зазначити, що вимога позивача про зобов`язання першого відповідача припинити дії спрямовані на стягнення коштів з товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста Шоп» за кредитним договором №4С16108Г від 04.11.2016 фактично направлена на обмеження прав акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та ГПК України, щодо судового захисту порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Тобто провадження у справі підлягає закриттю, якщо при її розгляді буде встановлена непідвідомчість господарському суду (стаття 12 цього ж Кодексу).

Враховуючи викладене вище, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, судом першої інстанції обґрунтовано вирішено закрити провадження у справі №910/23527/17 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.08.2018 у справі №910/14144/17, стосовно застосування пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України в аналогічних правовідносинах.

Відтак, посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сієста-Шоп» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 про закриття провадження у справі №910/23527/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.03.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко