ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 справа № 914/2848/20

Господарський суд Львівської області в складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Зарицької О.Р. розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суфле Агро Україна», с. Крупець, Хмельницька область,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод», м. Кам`янка-Бузька,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», м. Луцьк,

про звернення стягнення на заставлене майно в сумі 2187900,17 грн. шляхом проведення публічних торгів та визначення початкової ціни заставного майна для його подальшої реалізації

Представники сторін:

від позивача: Стеценко Алла Іванівна - адвокат,

від відповідача: Миронова Людмила Олександрівна - адвокат, Феденко Любов Анатоліївна - адвокат,

від третьої особи: не з`явився.

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю «Суфле Агро Україна», с. Крупець, Славутський район, Хмельницька область, звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод", м. Кам`янка-Бузька. У позові Товариство з обмеженою відповідальністю «Суфле Агро Україна», с. Крупець, просить суд на погашення заборгованості Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» перед ним в сумі 2 187 900,17 (два мільйони сто вісімдесят сім тисяч дев`ятсот) грн. 17 коп. основного боргу за Договором поставки від 01.01.2018 року № , рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №914/2188/18 та ухвалою Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19, на підставі Товарної аграрної розписки від 17 травня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.О., зареєстрованої в реєстрі за № 931, звернути стягнення на заставне майно - 131,455 тонну пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, та 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод» (ідентифікаційний код: 34219437, адреса: 80400, Львівська область, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, 129а), шляхом проведення публічних торгів та визначення початкової ціни заставного майна для його подальшої реалізації у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, боржника позивача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Нива", м. Луцьк.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач посилається на те, що між ним та третьою особою у справі 01.01.2018 р. укладено договір поставки № . На підставі цього договору позивач зобов`язувався поставити третій особі у справі сільськогосподарську продукцію під посівну компанію 2018 р., третя особа у справі зобов`язувавлась оплатити цю сільськогосподарську продукцію.

В забезпечення виконання зобов`язань з оплати продукції за цим Договором між позивачем та третьою особою у справі укладено зокрема товарну аграрну розписку від 17 травня 2018 р., посвідчену приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.Є., яку зареєстровано в реєстрі за № 931.

Згідно з цією аграрною розпискою Третя особа зобов`язалася поставити Позивачу 500 (п`ятсот) тонн зерна пшениці м`якої 3-го класу врожаю 2018 року на суму 2 400 000,00 грн., включаючи ПДВ, у строк до 30.08.2018 року, в забезпечення чого третя особа передала у заставу майбутній врожай пшениці на вказаних у розписці 281 земельних ділянках, загальною площею 100,3383 га (п. 7 Аграрної розписки). Аграрна розписка передбачає детальний механізм перерахунку кількості та вартості пшениці 3-го класу у пшеницю 6-го класу. Аграрна розписка виконана Третьою особою в процесі виконавчого провадження лише частково, в об`ємі 42 тонни пшениці 6-го класу за ціною 5050,00 грн. із ПДВ за 1 тонну, вартістю 212 099,83 грн. із ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № від 21/12/2018, складською квитанцією на зерно № 176 від 21/12/2018 року.

Крім того, між Позивачем та Третьою особою були укладені:

- Договір поставки соняшнику № 3-0013/2018 від 26 червня 2018 року, відповідно до якого Третя особа зобов`язалася поставити Позивачу 400 тонн соняшнику врожаю 2018 року до 31.10.2018 року. Цей договір не виконано Третьою особою.

- Договір купівлі-продажу № від 29/09/2018 року, відповідно до якого Третя особа зобов`язалася поставити Позивачу 800 тонн високоолеїнового (для виробництва олеїнової кислоти) соняшнику врожаю 2018 року до 15.10.2018 року. Цей договір виконано Третьою особою частково, шляхом поставки 160,3 тонн соняшнику на загальну суму 1 556 284,89 грн., що підтверджується видатковими накладними № від 30/09/2018, № від 30/09/2018, № від 30/09/2018, № від 03/10/2018, № від 03/10/2018, № від 03/10/2018, № від 04/10/2018. Відповідно до вищезазначеної середньої врожайності для вирощування законтрактованих Третьою особою об`ємів соняшнику за обома договорами (1200 тонн) знадобилося б 480 га ріллі.

В подальшому усі вищевикладені обставини щодо зустрічних поставок були предметом розгляду господарським судом у справі №914/2188/18.

Крім цього, вищевказані обставини потім були предметом розгляду у справі про банкрутство Третьої особи. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19 визнано кредиторські вимоги Позивача на загальну суму 9 869 809,62 грн. та зобов`язано розпорядника майна включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості: 4204,00 грн. - вимоги першої черги; 6677705,45 грн. - вимоги четвертої черги; 1 000 000,00 грн. - вимоги шостої черги; 2 187 900, 17 грн. - як такі, що забезпечені заставою майна боржника та підлягають позачерговому погашенню (за невиконаною Аграрною розпискою). При цьому, Третьою особою не висловлювалось заперечень ні стосовно суми боргу, ні стосовно забезпеченої частини.

Вказана ухвала набула чинності. Отже, частково не виконаною залишилася Аграрна розписка (№ 931).

Позивач внаслідок ознайомлення із матеріалами кримінального провадження довідався про існування:

Накладної № 9 від 10 вересня 2018 року про передачу третьою особою 131,455 тонн пшениці для Відповідача на суму 645 181,14 грн., включаючи ПДВ;

Накладної № 4 від 02 листопада 2018 року, про «погашення заборгованості» СТОВ «Нива» шляхом передачі 213,435 тонн сої для Відповідача на суму 1 792 854,00 грн., включаючи ПДВ;

Протоколу допиту свідка ( ОСОБА_1 , бенефіціарного власника третьої особи), який зазначав про те, що на адресу Відповідача передано «із врожаю 2018 року» вказані об`єми пшениці та сої.

Позивач вказує, що подав Відповідачу вимогу № 1-в від 27 серпня 2020 року, у якій просив поставити йому 131,455 тонн пшениці та 213,435 тонн сої, які є предметом застави за Аграрною розпискою, шляхом переоформлення права власності на зерно на зерновому складі, для чого направити Позивачу для підписання варіант договору зберігання Відповідача, чи запропонувати інший можливий варіант поставки, або відшкодувати на користь Позивача вартість сільськогосподарської продукції, яка є предметом застави за Аграрною розпискою та була неправомірно відчужена Третьою особою, або надати свої пропозиції задоволення вимог позивача, як кредитора, заставне майно якого незаконно відчужено третьою особою відповідачу. Жодної пропозиції щодо повернення заставного зерна, як і заперечень, що передане Відповідачу Третьою особою зерно не є заставним - від Відповідача не надходило, хоча вимога була ним отримана 04.09.2020 року

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на норми статей 1, 7, частин 1, 3 та 4 статті 13 Закону України «Про аграрні розписки», ст. 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 589, 590 ЦК України.

З огляду на викладені норми Закону, позивач вважає, що 131,455 тонна пшениці, якої стосується накладна № 9 від 10 вересня 2018 р., та 213,435 тонн сої, якої стосується накладна № 4 від 02 листопада 2018 р., є предметом застави за аграрною розпискою № 931 і позивач має право задовольнити свої вимоги до третьої особи у справі за рахунок майна відповідача на підставі ч. 4 ст. 13 Закону України «Про аграрні розписки».

Позивач стверджує, що усі земельні ділянки, на яких третя особа вирощувала сільськогосподарську продукцію або були перелічені у аграрних розписках третьої особи за № 931 від 17.05.2018 р. та № 933 від 17.05.2018 р., або на них вирощувався соняшник.

Заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві (том справи ІІ, а.с. 186-187) просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач посилається на те, що отримав зерно на підставі Форвардного контракту на поставку сільськогосподарської продукції № 10/05/2018 р., укладеного з третьою особою у справі 10 травня 2018 р.

Аграрні розписки № 931 та № 933 від 17.05.2018 р. укладено між позивачем та третьою особою пізніше.

Відповідач стверджує, що придбане ним на підставі Форвардного контракту № 10/05/2018 зерно (том справи ІІ, а.с. 188-190) вирощене третьою особою на земельних ділянках, вказаних у п. 9.7. Контракту. Ці земельні ділянки не зазначено у аграрній товарній розписці № 931, яка залишається не виконаною.

Відповідь позивача на відзив (том справи ІІ, а.с. 204-206).

Позивач вважає, що Форвардний контракт № 10/05/2018 р. від 10 травня 2018 р. є неукладеним, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо предмета контракту, сторонами контракту не погоджено кількості продукції, яка має бути поставлена.

Зерно, яке як стверджує відповідач, поставлене під Форвардний контракт, не є зерном пшениці, зазначеним у накладній № 9 від 10.09.2018 р., оскільки не відповідає умовам контракту ані в даті поставки зерна, ані в кількості поставленого зерна.

Позивач посилається на те, що в силу п. 11 Аграрної розписки після збору врожаю предметом застави за нею стає все зерно пшениці Третьої особи.

Додаткові пояснення відповідача до відзиву (том справи ІІ, а.с. 220-226).

Відповідач стверджує, що Аграрна розписка № 931 від 17.05.2018 р. не укладена в якості забезпечення виконання зобов`язання сторін за Договором поставки від 01.01.2018 р. Договір поставки від 01.01.2018 р. № не містить положення щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника шляхом укладання аграрної розписки та передачі майбутнього врожаю 2018 р. у заставу під забезпечення грошових зобов`язань третьої особи перед позивачем за Договором від 01.01.2018 р. У самій Товарній аграрній розписці № 931 відсутнє посилання на Договір від 01.01.2018 р.

Строк виконання зобов`язань з оплати поставленого товару за Договором поставки від 01.01.2018 р. відповідно до п. 4.3. Договору настав 31.10.2018 р. Строк передачі пшениці за аграрною розпискою № 931 сторони погодили задовго до 31.10.2018 р., а саме: 30.08.2018 р. Станом на 30.08.2018 р. не настав строк виконання грошових зобов`язань третьою особою за Договором поставки від 01.01.2018 р.

Відповідач посилається на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019р. у справі №914/2188/18, прийнятим за позовом ТОВ «Суффле Агро Україна» до третьої особи у справі про стягнення заборгованості за Договором поставки від 01.01.2018р. у розмірі 8,7 млн. грн., не досліджувались обставини та не встановлено, що грошові або інші зобов`язання С/Г ТОВ «НИВА» (Покупця) за цим договором поставки забезпечені аграрними розписками, у тому числі від 17.05.2018р. № 931, № 933. У рішенні немає жодного посилання на забезпечення виконання грошових зобов`язань Покупця за договором поставки від 01.01.2018р. заставою його врожаю 2018 року, іншого майна або іншими видами застав.

Додані до позову договір поставки соняшнику від 26.06.2018р., договір купівлі-продажу від 29.09.2018р., накладні, розрахункові документи щодо поставки ТОВ «Суффле Агро Україна» товару ТОВ «НИВА» стосуються інших господарських відносин між третьою особою та Позивачем. Наведені документи не містять фактичних даних, які входять до предмета доказування по даному спору, не стосуються предмета спору. Отже, в силу статті 76 ГПК України ці докази не є належними доказами по справі №914/2848/20.

Відповідач стверджує, що рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019р. у справі № 914/2188/18 та ухвала Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19 (про банкрутство С/Г ТОВ «НИВА») не встановлюють факту забезпечення Аграрною розпискою № 931 виконання грошових зобов`язань третьої особи за Договором поставки від 01.01.2018 р. та не встановлюють правового зв`язку між грошовими зобов`язаннями за Договором поставки від 01.01.2018р. та товарною аграрною розпискою від 17.05.2018р.

Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів передачі третьою особою у його власність заставного майна з врожаю 2018 року, вирощеного земельних ділянках, вказаних в Аграрній розписці від 17.05.2018 року № 931, у вигляді 131,455 тонн пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної та 213,435 тонн сої (ДСТУ4964:2008), некласної.

Відповідач заперечує факт здійснення третьою особою поставки за форвардним контрактом № 10/05/2018 р. від 10.05.2018 р., на який він посилався у відзиві (том справи ІІ, а.с. 186-187). Натомість, відповідач повідомляє, що поставка третьою особою зерна пшениці по накладній № 9 від 10.09.2018 р. здійснена відповідачу на підставі Форвардного контракту № 22.06.2018 р. від 22.06.2018 р. Це зерно оплачено відповідачем платіжним дорученням № 6262 від 27.06.2018 р.

На думку відповідача, пшениця, яка поставлена на підставі видаткової накладної № 9, не є заставним майном згідно з Аграрною розпискою № 931, що підтверджується картками аналізу зерна № 58 та № 54.

Відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів збору цієї пшениці на земельних ділянках, перелік яких наводиться у Аграрній розписці № 931.

Відповідач стверджує, що в оренді третьої особи у справі перебувало 869 пайових земельних ділянок, які в подальшому передано у суборенду, що підтверджується постановою Господарського суду Волинської області від 09.07.2020 р. у справі № 903/975/19.

Відповідач посилається також на те, що з вироку у кримінальній справі № 446/672/20 від 01.06.2020 р. вбачається, що третя особа у справі використовувала фактично земельні ділянки, які не належали їй ані на праві власності, ані на праві оренди (земельні ділянки ДП «ДГ «Львівське»).

Відповідач посилається на те, що нотаріусом зареєстровано на підставі аграрної розписки № 931 публічне обтяження у вигляді заборони на рухоме майно, тоді як слід було зареєструвати приватне обтяження на підставі аграрної розписки № 931.

Відповідач вважає, що державна реєстрація приватного обтяження на підставі аграрної розписки № 931 відсутня і в силу ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» таке обтяження не було чинним у відносинах між боржником і третіми особами.

Відповідач посилається на те, що позивачем всупереч ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідач зазначає, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 05 серпня 2020 року у справі № 903/975/19 про банкрутство Сільськогосподарського ТОВ «НИВА» припинено обтяження рухомого майна Сільськогоподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» (43000, м. Луцьк, вул. Вахтангова, 2Б, ) згідно товарної аграрної розписки № 931 від 17.05.2018 р.

Відповідач вказує на те, що долучена позивачем до матеріалів справ копія накладної № 4 від 07.11.2018 р. не відповідає вимогам ч. 2 ст. 91 ГПК України.

Відповідач вважає, що позовні вимоги у справі грунтуються на необхідності погашення боргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», щодо банкрутства якого відкрито провадження у справі № 903/975/19. Борг цього товариства виник до порушення справи про його банкрутство. Відповідач вважає розгляд вимог позивача про погашення боргу банкрута Господарським судом Львівської області порушенням ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідь позивача на додаткові пояснення до відзиву (том справи ІІІ, а.с. 47-55).

Позивач вказує, що аграрна розписка завжди видається за певним договором, а не є самостійним документом. Вказане підтверджується наданим у Законі України «Про аграрні розписки» визначеннями поняття кредитора за аграрною розпискою.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 р. у справі № 903/975/19 (сторінка три, останні два абзаци), яка набрала законної сили, встановлено факт того, що аграрну розписку видано на забезпечення вимог третьої особи по Договору поставки.

Вказана обставина не доказується знову на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Позивач вважає Форвардний контракт № 22/06/2018, на який посилається відповідач та третя особа як на дійсну підставу отримання пшениці по накладній № 9 від 10.09.2018 р., неукладеним. Позивач вважає, що сторонами цього контракту не досягнуто у ньому згоди щодо такої істотної умови договору як предмет контракту. Сторонами не погоджено ані кількості, ані якості продукції, ані її ціни. Відповідачем не надано підтвердження реєстрації третьою особою податкової накладної на поставлене зерно пшениці, відповідно до вимог п. 6.8. Форвардного контракту.

Позивач вважає, що зерно, вказане у накладних № 4 та № 9, які долучено до позову, вирощено на земельних ділянках, які офіційно були у третьої особи в оренді та які знаходились під обтяженням за невиконаною Аграрною розпискою.

Позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог на норми ч. 6 та ч. 8 ст. 7, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про аграрні розписки», п. 11 Аграрної розписки (том ІІІ, а.с. 51). Позивач зазначає, що між ним та відповідачем не погоджено іншого предмету застави за аграрною розпискою, оскільки відсутній відповідний напис на аграрній розписці.

На думку позивача, на підставі п. 11 Аграрної розписки після збору врожаю в 2018 р. предметом застави в забезпечення зобов`язань за нею стало все зерно зібраної пшениці боржника.

Позивач стверджує, що виконання аграрної розписки третьою особою у справі лише на 42 тонни є свідченням недостатності зібраного врожаю та відсутності в натурі предмета застави, що тягне за собою відповідні наслідки.

Позивач погоджується з доводами відповідача про те, що нотаріусом неправильно внесено інформацію до реєстру обтяжень рухомого майна. Замість приватного обтяження вказано, що це публічне обтяження, невірно вказано тип обтяження (замість «застава рухомого майна» вказано «заборона на рухоме майно»).

Позивач зазначає, що в момент укладення Аграрної розписки боржник та кредитор не могли передбачити, який саме клас пшениці виросте у 2018 р.

Позивач вважає, що за наявності зареєстрованої та не виконаної Аграрної розписки, відповідач мав поцікавитись у третьої особи у справі, чи не є відчужена йому пшениця предметом застави за Аграрною розпискою.

Відповідач мав обов`язок впевнитись, що зерно, яке планувалося купувати у Третьої особи у справі, не підпадає під обтяження.

Помилка нотаріуса у зазначені типу обтяження не скасовує прав кредитора за аграрною розпискою та самого обтяження. При цьому позивач посилається на норми ч. 1 ст. 10 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позивач вчинив всі необхідні дії, передбачені Законодавством, для реєстрації обтяження та звернення стягнення за ним. Помилка, допущена нотаріусом, не може заперечувати правомірність позовних вимог.

Позивач вважає посилання відповідача на ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства необґрунтованими з огляду на те, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Нива» не є стороною у справі № 914/2848/20.

Позивач стверджує, що номери нотаріальних бланків, вказані у Витягу, який видано нотаріусом разом з реєстрацією Аграрної розписки, повністю збігаються з номерами бланків, на яких розміщено Аграрну розписку.

Позивач повідомляє суд, що сформулював позовні вимоги з посиланням на Договір поставки, рішення Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №914/2188/18 та ухвалу Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19, з метою усунення можливості «задвоєння» зобов`язань з боку Третьої особи.

Оскільки, у разі отримання коштів від реалізації заставного майна, що перебуває у Відповідача, Позивач зобов`язаний зменшити розмір заборгованості Третьої особи. Відповідно до статті 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження, то Позивач вважав за необхідне вказати всі перелічені підстави наявності боргу Третьої особи перед Позивачем.

Застава за аграрною розпискою забезпечує лише вимоги по аграрній розписці, але позивач зазначає, що вимоги по аграрній розписці, в свою чергу, забезпечують Договір поставки, по якому вже є два рішення суду. Юридично, кошти, отримані від реалізації предмету застави, забезпечать закриття боргу Третьої особи у справі за Аграрною розпискою. Проте оскільки Аграрна розписка забезпечує Договір поставки, то і заборгованість за Договором поставки має бути зменшена на таку суму.

Заперечення відповідача на відповідь позивача на додаткові пояснення до відзиву (том справи ІІІ, а.с. 179-192).

Відповідач, користуючись положеннями ч. 5 ст. 75 ГПК України, спростовує обставини, встановлені ухвалою суду від 27.04.2019 р. у справі № 903/975, в частині укладання товарної аграрної розписки № 931 між позивачем та третьою особою у справі, на виконання Договору від 01.01.2018 р. Відповідач вказує, що товарна аграрна розписка та Договір поставки від 01.01.2018 р. не містять посилань на забезпечення за аграрною розпискою виконання зобов`язань з оплати за товар, які виникли з Договору поставки від 01.01.2018 р. Тому відповідач вважає, «що під час вирішення справи №914/2848/20 Суд має керуватися приписами законів до укладання правочинів з забезпечення виконання зобов`язань та безпосередньо змістом таких правочинів (договір поставки від 01.01.18, товарна аграрна розписка від 17.05.18 №931), які відображають дійсну волю та наміри сторін.».

На думку відповідача, факт забезпечення заставою грошового зобов`язання в силу вимог закону (ст.ст. 547, 548 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13 Закону України «Про заставу») має бути підтверджений виключно письмовими правочинами.

Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів державної реєстрації застави або іншого обтяження на 131 т пшениці некласної ярової, яку отримав відповідач від третьої особи у справі на підставі Форвардного контракту від 22.06.2018 р. Позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту наявності державної реєстрації забезпечувального обтяження щодо 131 т пшениці некласної ярової.

Згідно з відомостями Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Реєстру аграрних розписок обтяження щодо 131 т пшениці некласної ярової відсутні. На дату передачі пшениці третьою особою у справі відповідачем публічні реєстри не містили відомостей про її заставу, відповідач не міг знати про такі обставини.

Відповідач вважає себе добросовісним набувачем зерна пшениці, придбаного у третьої особи у справі на підставі видаткової накладної № 9 від 10.09.2018 р., відповідно до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а також ст. 388 ЦК України.

Відповідач стверджує, що в силу прямих норм статті 12 Закону, з огляду на «відсутність реєстрації застави та іншого обтяження на 131 т пшениці некласної ярової, обтяження (застава), передбачене Товарною аграрною розпискою від 17.01.2018 №931, є не чинною у відносинах з ТОВ «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод», тобто відповідачем за даною справою.».

Відповідач вважає, що «в порушення імперативних норм 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» Позивачем не зареєстровано в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.».

Долучена Позивачем копія витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 26.10.2020 року № 68882990 про внесення змін до запису з контрольною сумою Е10Г6Д570Г (ПУБЛІЧНЕ ОБТЯЖЕННЯ) не є реєстрацією звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (ЗАСТАВИ), як приватного обтяження, в порядку статті 24 Закону, отже, не може бути доказом дотримання Позивачем статті 24 Закону.

Недотримання Позивачем порядку звернення стягнення на предмет застави унеможливлює вчинення ним дій, спрямованих на звернення стягнення на майно, зазначене у позові.

У матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄДР за № 0000438, на яке позивач посилається як на місце знаходження оригіналу накладної № 4 від 02.11.2018 р., знаходиться світлокопія накладної № 4 від 07.11.2018 р. Вказане підтверджується листом за № 577 від 28.01.2021 Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області. Таким чином, Позивачем надано суду копію цієї накладної, яку виготовлено не із її оригіналу. Вказане суперечить вимогам ст. 91 ГПК України.

Відповідач вважає, що накладна № 9 від 10.09.2018 р. в силу п. 3.3. Форвардного контракту не є документом, яким оформляється поставка продукції за Контрактом. Поставка вважається здійсненою в момент підписання акта приймання-передачі товару.

Відповідач повідомляє, що позивачем застосовано невірний спосіб захисту. Відповідач вважає, що позивач на підставі ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вправі вимагати від боржника відшкодування завданих йому відчуженням майна збитків. Така позиція відповідача зумовлена, як він вказує, тим, що «звернення стягнення було зареєстроване на предмет публічного, а не забезпечувального обтяження, реєстрація проведена з грубим порушенням порядку та норм статей 4, 21, ч.3 ст.24, 37, 40, 41, ч.4 ст.43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 р. № 830».

На думку відповідача, нотаріусом під час реєстрації обтяження грубо порушено норми діючого законодавства та перевищено повноваження.

Відповідач вважає форвардний контракт № 22.06.2018 від 22.06.2018 р. укладеним, з огляду на приписи статті 669 ЦК України, визначення сторонами контракту у п. 1.4. цього Контракту орієнтовної вартості товару у розмірі 1000000 грн. з ПДВ, наявність рахунку-фактури № 9 від 27.06.2018 р. та Акту прийому-передачі продукції № 9 від 10.09.2018 р. до накладної № 9 від 10.09.2018 р., які містять посилання на Форвардний контракт № 22.06.2018 від 22.06.2018 р. та є його невід`ємними частинами.

Відповідач зазначає, що позивачем не доведено обставини, які входять до предмета доказування у справі про звернення стягнення на інше майно боржника у разі недостатності предмета застави або відсутності в натурі предмета застави.

Положення п. 11 Товарної аграрної розписки не доводить наявності у Позивача права застави на будь-яке (все) зерно зібраної пшениці. Ця умова аграрної розписки не кореспондується з нормами Закону України «Про аграрні розписки», відповідне право застави всього зерна зібраної пшениці не зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Пояснення третьої особи (том справи ІІІ, а.с. 140).

Третя особа повідомляє суд, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 27.04.2020 р. у справі № 903/975/19 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива», визнано грошові вимоги позивача до банкрута, у тому числі в сумі 2187900,17 грн., які забезпечено заставою майна боржника відповідно до умов аграрної товарної розписки № 931 від 17.05.2018 р. В згаданій ухвалі суду зазначено, що товарна аграрна розписка № 931 стосується поставки третьою особою позивачу пшениці м`якої класу 3, поставки забезпечена заставою цього врожаю.

Ухвалою господарського суду від 27.04.2020 р. зобов`язано розпорядника майна третьої особи сформувати остаточний реєстр вимог кредиторів, окремо внести до реєстру вимоги кредитора ТОВ «Суффле Агро Україна» на суму 2 187 900,17 грн. - як такі, що забезпечені заставою майна боржника, відомості про майно боржника, яке є предметом застави, згідно з державним реєстром застав.

Відомості про майно СГТОВ «НИВА» (500 т пшениці м`якої III класу), яке є предметом застави за розпискою, внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів згідно з Товарною аграрною розпискою від 17.05.2018 року № 931.

Матеріали справи про банкрутство СГТОВ «НИВА» та наявні у ліквідатора відомості не вказують на фізичну наявність майна, що є предметом забезпечення згідно з Товарною аграрною розпискою № 931.

Третя особа повідомляє суд, що її зобов`язання перед позивачем згідно з товарною аграрною розпискою № 933 від 17.05.2018 р. виконано у повному обсязі.

Третя особа у справі вважає не обгрунтованими твердження позивача про те, що відповідачу відчужено продукцію, яка є предметом застави згідно з аграрною товарною розпискою № 931. Третя особа у справі вважає, що на підставі аграрної розписки № 931 нею передано позивачу у заставу майбутній врожай пшениці на земельних ділянках, вказаних у аграрній розписці.

Третя особа повідомляє, що постановою Господарського суду Волинської області про визнання банкрутом від 09.07.2020 р. у справі № 903/975/19 скасовано всі арешти та інші обмеження по розпорядженню, які накладені на майно СГТОВ «НИВА». Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.08.2020 р. у справі № 903/975/19 припинено обтяження рухомого майна СГТОВ «НИВА», в тому числі й ті, які виникли на підставі товарної аграрної розписки №931 від 17.05.2018р., що зареєстрована в Реєстрі аграрних розписок від 17.05.2018р. під номером 587, та на підставі товарної аграрної розписки № 933 від 17.05.2018 р., зареєстрованої в Реєстрі аграрних розписок від 17.05.2018 р. під номером 588.

Вказана ухвала суду є чинною та не оскаржувалась у встановленому порядку, в тому числі і позивачем, як учасником у справі про банкрутство.

У поясненнях від 23.02.2021 р. (том справи ІІІ, а.с. 235) третя особа повідомляє, що нею допущено описку у поясненнях від 08.02.2021 р., а саме: невірно зазначено форвардний контракт, на підставі якого відчужено пшеницю відповідачу. Замість форвардного контракту № 22/06/2018 від 22.06.2018 р. третьою особою помилково вказано форвардний контракт № 10/05/2018 р.

Письмові пояснення відповідача (том справи ІІІ, а.с. 226-228).

Відповідач повідомляє суд, що з огляду на норми Національного стандарту України ДСТУ 3468-2010, який діяв на час поставки пшениці відповідачу, фактичні умови поставки згідно форвардного контракту, рахунку-фактури, накладної, акту приймання-передачі. Відповідач отримав у власність від третьої особи у справі пшеницю некласну яру (131 т), яка є іншим об`єктом цивільного обігу, іншим видом товару, ніж пшениця м`яка 3 класу (500 т), якої стосується аграрна розписка № 931. Вказані доводи відповідач підтверджує також Картками аналізу зерна № 54 та № 58 від 31.08.2018 р.

Доказів державної реєстрації застави на 131,455 т пшениці некласної ярої в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна позивачем не надано суду.

На думку відповідача, позивачем не доведено право кредитора за аграрною розпискою № 931 на звернення стягнення на 131,455 т пшениці некласної ярої, яку відповідач придбав у СТОВ «НИВА», позивач не довів факт наявності цієї пшениці у власності відповідача на день його звернення з позовом до суду.

Відповідач повідомляє, що ця пшениця розпродана.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.11.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "НИВА", м. Луцьк.

Підготовче засідання у справі № 914/2848/20, призначене на 07.12.2020р., не відбулося у зв"язку з участю судді Бортник О.Ю. у загальноукраїнському семінарі, який проводився Національною школою суддів України.

Ухвалою суду від 08.12.2020р. призначено підготовче засідання на 23.12.2020р.

Ухвалою суду від 23.12.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу №914/2848/20 до судового розгляду по суті на 13.01.2021 р.

Судове засідання з розгляду справи по суті відкладалось з підстав, зазначених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду.

Сторонами у справі заявлялись клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, які судом розглянуті, та за результатами розгляду яких, судом винесено відповідні ухвали.

Крім цього, судом виправлено описки, допущені при виготовленні ухвали Господарського суду Львівського області від 03.03.2021р. у справі № 914/2848/20.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, заявлених позивачем позовних вимог, заперечень відповідача та пояснень третьої особи у справі, до переліку обставин, які є предметом доказування, належить доказування того факту, що: відповідач є зобов`язаною перед позивачем особою з погашення заборгованостей Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» перед ним в сумі 2 187 900,17 за Договором поставки від 01.01.2018 року № , рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі №914/2188/18 та ухвалою Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19, на підставі Товарної аграрної розписки від 17 травня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Ясінським В.О., зареєстрованої в реєстрі за № 931;

131,455 тонна пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, та 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод» є предметом застави за Товарною аграрною розпискою від 17 травня 2018 р., яку зареєстровано в реєстрі за № 931.

Учасник справи, який має протилежний процесуальний інтерес, зобов`язаний спростувати існування наведених обставин.

Вичерпний перелік доказів, якими учасники справи підтверджують наявність кожної з обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ними в додатках до позовної заяви, відзиву, пояснень та поданих ними до суду заяв і клопотань.

Суд визнає встановленими, з огляду на вірогідність наявних у матеріалах справи доказів, такі обставини, що є предметом доказування у справі.

Між позивачем та третьою особою у справі 17 травня 2018 р. укладено Товарну агарну розписку, яку нотаріально посвідчено та зареєстровано реєстрі за № 931 (том справи І, а.с. 55-64). Боржником за Товарною аграрною розпискою визначено третю особу у справі, а кредитором - позивача.

Цю Товарну аграрну розписку цього ж дня зареєстровано приватним нотаріусом в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як публічне обтяження. Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (том справи І, а.с. 65-66) підтверджується внесення реєстраційного запису з наступними параметрами: Тип обтяження: заборона на рухоме майно; Об`єкт обтяження: «інше Розписка встановлює безумовне зобов`язання Боржника за Розпискою здійснити поставку 500 (п`ятсот) тонн зерна м`якої пшениці третього класу у строк до 30 серпня 2018 р. (включно). 2. Товар, що підлягає передачі відповідно до цієї розписки має відповідати за якісними показниками наступним вимогам: 2.1.1 вологість - не більше 14,0%, 2.1.2 смітна домішка - не більше 2,0%, 2.1.3 зернова/олійна домішка - не більше 5,0%, 2.1.4 вміст протеїну/білку мінімальний - 11,5%, 2.1.5 клейковина мінімальна - 19 %, 2.1.6 натура мінімальна - 760 гр/л, 2.1.7 число падіння мінімальне - 230 с, 2.1.8 пошкоджене клопом черепашкою - не більше 2 %. За всіма іншими показниками застосовуються вимоги ДСТУ 3768:2010 Пшениця. Технічні умови, в частині вимог до якості м`якої пшениці третього класу. Відомості про обмеження відчуження: заборона відчужувати. Строк виконання зобов`язання: 30.08.2018 р. Термін дії: 17.05.2023.

Позивач, як на підставу своїх позовних вимог до відповідача, посилається у позовній заяві (том справи І, а.с. 7) на норми ч. 3 статті 13 Закону України «Про аграрні розписки». Відповідно до цієї правової норми у разі відсутності в натурі предмета застави, що має бути переданий кредитору за аграрною розпискою, кредитор за аграрною розпискою має право на задоволення своїх вимог за рахунок іншого майна боржника.

Однак, відповідач не є боржником за аграрною розпискою № 931. Позивач просить звернути стягнення на заставне майно, що знаходиться у власності відповідача. Тоді як у кредитора виникає право на задоволення своїх вимог за аграрною розпискою, у разі відсутності в натурі предмета застави, на підставі ч. 3 ст. 13 Закону України «Про аграрні розписки» лише за рахунок іншого майна боржника, а не майна третіх осіб.

Позивач посилається у позовній заяві також норми ЦК України, Законів України «Про заставу» та «Про аграрні розписки», вважаючи, що із цих норм «вбачається, що у разі відчуження заставного майна за аграрною розпискою без згоди кредитора, кредитор має право звернути стягнення на таке майно звертаючись до особи, якій воно було відчужено. Таким чином, Позивач не має доводити своє право на звернення саме до Третьої особи, а лише надати докази відчуження їй заставного майна.».

Позивач також посилається на те, що у постанові Північного апеляційного господарського суду від 05 лютого 2020 р. у справі № 927/578/19 зазначено, що «… відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про аграрні розписки» позивач наділений правом задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на майно, яке було відчужено за аграрною розпискою».

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону України «Про аграрні розписки» у разі відчуження боржником за аграрною розпискою майна, що є предметом застави за аграрною розпискою, будь-якій третій особі до виконання зобов`язань за аграрною розпискою, кредитор за аграрною розпискою має право задовольнити свої вимоги до боржника за аграрною розпискою за рахунок такого чи іншого майна такої третьої особи, після чого в неї виникає право регресної вимоги до боржника за аграрною розпискою.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що майно відповідача, на яке позивач просить звернути стягнення (131455 тонн пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, та 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод») і яке вказане у накладних № 9 від 10.09.2018 р. та № 4 від 02.11.2018 р., є предметом застави за аграрною розпискою від 17 травня 2018 р., яку зареєстровано в реєстрі за № 931.

Факт придбання відповідачем у третьої особи 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної відповідачем заперечується. Позивач підтверджує цю обставину копією накладної № 4 від 02.11.2018 р. (том справи І, а.с. 163), яку адвокат позивача Стельмах Ю.М. завірив як таку, що відповідає оригіналу. У позовній заяві (том справи І, а.с. 3) позивач вказує, що його адвокат ознайомився із матеріалами кримінального провадження і отримав копію цієї накладної. У судових засіданнях представником позивача заперечено наявність у нього оригіналу накладної № 4 від 02 листопада 2018 р. Листом Кам`янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області № 577 від 28.01.2021 р. (том справи ІІІ, а.с. 127) підтверджується наявність у матеріалах кримінального провадження № 0000438 від 21.09.2018 р. світлокопії накладної № 4 від 07.11.2018 р., а не оригіналу накладної № 4 від 02.11.2018 р. Вказаний лист надано у відповідь на адвокатський запит № 8 від 20.01.2021 р. (том справи ІІІ, а.с. 32-33) про надання оригіналу накладної № 4 від 02.11.2018 р. для огляду у судовому засіданні у справі № 914/2848), у випадку наявності такого в матеріалах кримінального провадження № 0000438.

Крім цього, ані 131455 тонн пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, ані 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної, які як стверджує позивач, відчужено третьою особою відповідачу у справі, не є ні об`єктом обтяження, ні частиною об`єкта обтяження за Товарною аграрною розпискою № 931, зареєстрованою в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідно до Витягу про реєстрації № 55724413 (том справи І, а.с. 65-66). Не відповідає вказане майно за своїми ознаками й тому майну, безумовне зобов`язання передати яке позивачу, взяла на себе третя особа у справі в пунктах 1 та 2 Товарної аграрної розписки № 931 (том справи І, а.с. 55).

Посилання позивача на пункти 11 та 12 Товарної агарної розписки № 931 як на докази того, що у заставу за аграрною розпискою третьою особою у справі передано увесь врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощено або буде вирощено нею на земельних ділянках, зазначених у пункті 7 товарної аграрної розписки, необгрунтовані з огляду на таке.

Такий об`єкт обтяження як «врожай будь-якої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися третьою особою у справі на земельних ділянках, зазначених в п. 7 товарної аграрної розписки № 931», не відповідає об`єкту обтяження, який зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 17.05.2018 р. на підставі аграрної розписки № 931.

Доказів недостатності зібраного врожаю для повного погашення за рахунок зерна зобов`язань третьої особи за аграрною розпискою, про яку йдеться у пункті 12 цієї аграрної розписки, у матеріалах справи немає. Матеріали справи не містять доказів виконання третьою особою цієї аграрної розписки, що не заперечується самою третьою особою. Проте наявні у матеріалах справи докази не дають суду можливості дійти обгрунтованого висновку про те, з яких саме мотивів ці зобов`язання не виконано третьою особою у справі (в зв`язку з недостатністю зібраного врожаю, відсутністю такого врожаю, загибелю врожаю, порушенням стороною взятих на себе господарських зобов`язань та поставкою цієї продукції іншим особам тощо).

Часткове виконання Аграрної розписки шляхом поставки 42 тонн пшениці шостого класу може свідчити у тому числі й про відсутність пшениці третього класу, поставку пшениці іншої (нижчої) якості, відповідно до умов Аргарної товарної розписки (пункти 4.1.2, 4.1.1.-5.2.2. Аграрної розписки) та ст.4 Закону України "Про аграрні розписки" тощо.

У матеріалах справи немає доказів того, що сільськогосподарська продукція, на яку позивач просить звернути стягнення, вирощена саме на земельних ділянках, перелічених у Товарній аграрній розписці № 931.

Тоді як, згідно з ч. 8 ст. 7 Закону України «Про аграрні розписки» у разі недостатності зібраного врожаю для повного погашення за рахунок такої сільськогосподарської продукції зобов`язань боржника за аграрною розпискою предметом застави за аграрною розпискою стає майбутній врожай будь-якої іншої сільськогосподарської продукції, що вирощується або буде вирощуватися боржником за аграрною розпискою на земельній ділянці, на якій до цього вирощувалася сільськогосподарська продукція, майбутній врожай якої був предметом застави за аграрною розпискою, до повного виконання зобов`язань боржника за аграрною розпискою, якщо інше не встановлено за домовленістю сторін аграрної розписки.

Докази того, що сільськогосподарська продукція, на яку позивач просить звернути стягнення, вирощена на земельних ділянках, на яких до цього вирощувалася сільськогосподарська продукція, майбутній врожай якої був предметом застави за аграрною розпискою № 931 від 17.05.2018 р., у матеріалах справи немає.

Земельні ділянки, про які йдеться у аграрній розписці № 931, не були єдиними земельними ділянками, на яких третьою особою вирощувалась сільськогосподарська продукція. Вказане підтверджується переліком інших земельних ділянок, який надано у п. 6 Товарної аграрної розписки № 933 від 17.05.2018 р. (том справи І, а.с. 43-49). Норми частини 7 статті 7 Закону України «Про аграрні розписки» допускають можливість залишення у боржника за аграрною розпискою рештків сільськогосподарської продукції, які залишаються після збору врожаю та повного погашення за рахунок нього зобов`язань боржника за аграрною розпискою. Позивач стверджує, що зобов`язання третьої особи у справі за аграрною розпискою № 933 погашені повністю. З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що усі земельні ділянки, на яких третя особа вирощувала сільськогосподарську продукцію, або були перелічені у аграрних розписках третьої особи за № 931 від 17.05.2018 р. та за № 933 від 17.05.2018 р., або на них вирощувався соняшник. Крім цього, вказані доводи позивача не є загальновідомими фактами та підлягають доведенню в загальному порядку. Докази на обгрунтування цих обставин позивачем суду не подані.

Норми п. 11 Товарної аграрної розписки в частині умови про те, що предметом застави в забезпечення зобов`язань за цією аграрною розпискою стає все зерно пшениці боржника суперечать приписам ч. 3 ст. 7 Закону України «Про аграрні розписки», відповідно до якої на день збору врожаю предметом застави стає відповідна кількість зібраної сільськогосподарської продукції.

При прийнятті рішення у справі, суд також виходить із того, що відповідач не є зобов`язаною стороною за рішенням Господарського суду Львівської області від 27.02.2019 у справі № 914/2188/18 та ухвалою Господарського суду Волинської області від 27 квітня 2020 року у справі № 903/975/19. Вказані судові рішення підлягають виконанню у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Посилання відповідача на порушення приписів ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства необгрунтовані. Позовні вимоги у справі пред"явлені до відповідача, щодо якого відсутнє провадження у справі про визнання його банкрутом.

Решта арґументів учасників справи не відносяться до предмету спору. Предметом спору у справі є звернення стягнення на заставне майно - 131,455 тонну пшениці м`якої (ДСТУ 3768:2010), некласної, та 213,435 тонн сої (ДСТУ 4964:2008), некласної, що знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янка-Бузький комбікормовий завод».

Докази визнання недійсною у рамках провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нива» Товарної аграрної розписки № 931 від 17.05.2018 р., яка досліджувалась судом у справі про банкрутство, відсутні.

Допущені приватним нотаріусом помилки при реєстрації аграрної розписки № 931 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна не можуть бути єдиною та безумовною підставою для позбавлення кредитора за цією аграрної розпискою набутих за нею прав, крім випадків, коли ці помилки допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача таких прав (кредитора). Вказана обставина теж не належить до загальновідомих та підлягає доведенню в загальному порядку.

З огляду на викладені вище обставини, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Відповідачем подано суду заяву про розподіл судових витрат, у прохальній частині якої він просить суд покласти на позивача 70185 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір у справі виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що спір у справі виник внаслідок ненадання відповідачем відповіді на Вимогу позивача № 1-в від 27 серпня 2020 р.

Складність розгляду справи та тривалість її розгляду у значній мірі зумовлена поведінкою відповідача та його неправильними діями.

Так, Відповідач у відзиві на позовну заяву (том справи ІІ, а.с. 186-187) заперечив проти задоволення позовних вимог, у тому числі й з тих підстав, що урожай зерна, поставлений відповідачу третьою особою у справі, вирощений на інших земельних ділянках, ніж ті, які зазначено у аграрній розписці № 931.

Представник відповідача, Антонюк А.Р., у судовому засіданні 23.12.2020 р. не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Договори про надання професійної правничої допомоги відповідачем укладено після 23.12.2020 р. Після цього відповідач уже у 2021 р. подавав: Додаткові пояснення до відзиву з новими доказами та додатковими підставами заперечень проти позову; повідомляв про неправильне зазначення ним форвардного контракту, на підставі якого йому посталено зерно третьою особою у справі; заяви та клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів; доповнення до клопотання про витребування оригіналів доказів; заперечення на відповідь позивача на додаткові пояснення до відзиву; письмові пояснення; заявляв клопотання про витребування судом доказів та оригіналів доказів (які не завжди були належно мотивованими), посилаючись у тому числі й на те, що Договори про надання професійної правничої допомоги з адвокатами, які заявляли такі клопотання, укладено після постановлення судом ухвали про призначення справи до розгляду по суті.

Такі дії відповідача та його адвокатів зумовлювали необхідність надання судом можливості іншим учасникам справи подати свої міркування, доводи та заперечення, щодо заяв і клопотань відповідача.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів того, що витрати у розмірі 70185 грн. були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим та розумним. Явка представників відповідача у судові засідання не визнавалась судом обов`язковою та не вимагалась судом, докази, які б свідчили про необхідність залучення відповідачем для представництва його інтересів у судових засіданнях адвоката Миронової Л.О. та фізичної особи-підприємця Феденко Л.А. - відсутні. Відповідачем не обґрунтовано необхідності надання послуг адвокатом за місцем знаходження Клієнта, а також необхідності проживання адвоката у м. Львові. Крім цього, адвокатом Феденко Л.А. долучено до матеріалів справи ордер, який не відповідає вимогам п. 12.3. Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги. Договір № 29/2020 від 25 грудня 2020 р. укладено відповідачем з Фізичною особою-підприємцем Феденко Л.А., що діє на основі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 04.08.2008 р., який має статус платника єдиного податку 3 групи з правом надання юридичних послуг.

Однак, є очевидним те, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу. Суд вважає, що на позивача слід покласти витрати відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Саме в цій сумі витрати відповідача відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та неминучості їх понесення, є пов`язаними із розглядом справи, пропорційними до дій сторін щодо досудового врегулювання спору, поведінки відповідача під час розгляду справи, ціни та предмету позову. Зазначена сума є достатньою для отримання фахової професійної правничої допомоги у справі.

З наведених вище мотивів суд частково відмовляє у задоволенні згаданої заяви відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 236, 238, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вул. Богдана Хмельницького,43, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА-БУЗЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (80400, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, буд. 129 А, ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нива" (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Вахтангова, будинок 2Б, ) відмовити повністю.

2. Судовий збір у справі № 914/2848/20 за розгляд справи судом першої інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ).

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА-БУЗЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (80400, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, буд. 129 А, ), вхідний номер суду 4315/21 від 25.02.2021 р., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО Україна" (30068, Хмельницька область, Славутський район, село Крупець, вул. Богдана Хмельницького, 43, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМЯНКА-БУЗЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (80400, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, м. Кам`янка-Бузька, вул. Шевченка, буд. 129 А, ) 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні решти вимог цієї заяви (вхідний номер суду 4315/21 від 25.02.2021 р.) відмовити.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.03.2021 р.

Суддя О.Ю. Бортник