РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2021справа № 910/781/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/781/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98, кв. 195; ідентифікаційний код 36641388)

до комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604)

про стягнення 50 659,21 грн.,

без виклику представників сторін.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий виклад позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (далі - ТОВ «Дніпроавтозапчастини») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з комунального підприємства «Київпастранс» (далі - КП «Київпастранс») про стягнення: 43 552,92 грн. (37 931,88 грн. + 5 621,04 грн.) основного боргу, який утворився в зв`язку з неналежним виконанням КП «Київпастранс» умов укладених сторонами договорів від 12.09.2018 №52.18-418 (далі - Договір №52.18-418) та від 02.10.2018 №52.18-453 (Договір №52.18-453); 2 177,65 грн. втрат від інфляції; 1 441,47 грн. 3% річних та 3 487,17 грн. пені, а всього 50 659,21 грн.

Позов мотивовано тим, що:

- ТОВ «Дніпроавтозапчастини» (постачальник) та КП «Київпастранс» (покупець) укладено Договори №52.18-418 та №52.18-453, за умовами яких постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця «Запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів» код 34330000-9 за ДК 021:2015, а покупець оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до Договорів №52.18-418 та №52.18-453 та є їх невід`ємною частиною;

- за Договором №52.18-418 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» поставило, а КП «Київпастранс» прийняло, проте не оплатило товар (запасні частини до транспортних засобів в асортименті) за видатковою накладною від 12.09.2019 №ТОВ-001431 на суму 37 931,88 грн.;

- за Договором №52.18-453 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» поставило, а КП «Київпастранс» прийняло, проте не оплатило товар (запасні частини до транспортних засобів в асортименті) за видатковою накладною від 30.09.2019 №ТОВ-001555 на суму 5 621,04 грн.;

- відповідно до пункту 4.1 Договорів №52.18-418 та №52.18-453 розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 робочих днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару;

- таким чином, поставлений товар підлягав оплаті відповідачем: за накладною від 12.09.2019 №ТОВ-001431 у сумі 37 931,88 грн. до 06.12.2019 та за накладною від 30.09.2019 №ТОВ-001555 в сумі 5 621,04 грн. до 24.12.2019;

- станом на 15.01.2021 (дата підписання позову) у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму 43 552,92 грн.;

- за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Договорами №52.18-418 та №52.18-453 позивачем нараховано 2 177,65 грн. втрат від інфляції, 1 441,47 грн. 3% річних та 3 487,17 грн. пені.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

08.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено період нарахування пені та пропущено строк позовної давності. Окрім того, КП «Київпастранс» зазначило, що, враховуючи обставини справи та той факт, що для підготовки позовної заяви не було необхідності збирати додаткові докази, ця справа не може відноситись до складних, а відтак витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн. є значно завищеними та необґрунтованими.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Позивачем 16.02.2021 подано суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що ним не пропущено строку позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені. Окрім того, на думку ТОВ «Дніпроавтозапчастини», заперечення відповідача проти розміру витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованими.

Позивач 16.02.2021 подав суду для огляду оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви.

Судом оглянуто такі оригінали документів, встановлено відповідність наявних в матеріалах справи копій поданим оригіналам та листом від 18.02.2021 повернуто оригінали позивачу.

ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

ТОВ «Дніпроавтозапчастини» (постачальник) та КП «Київпастранс» (покупець) укладено Договір №52.18-418 та Договір №52.18-453, за умовами яких:

- постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця «Запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів» код 34330000-9 за ДК 021:2015, а покупець - оплатити товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до Договорів та є їх невід`ємною частиною (пункт 1.1 Договорів);

- розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару (пункт 4.1 Договорів);

- за порушення термінів оплати товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення (пункт 7.3 Договорів).

На виконання умов Договору №52.18-418 позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 37 931,88 грн., що підтверджується видатковою накладною від 12.09.2019 № ТОВ-001431, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками юридичних осіб.

Разом із тим, на виконання умов Договору №52.18-453 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» поставило КП «Київпастранс» товар на загальну суму 5 621,04 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.09.2019 № ТОВ-001555.

Таким чином, товар на загальну суму 43 552,92 грн. є належним чином поставленим позивачем та прийнятим відповідачем без будь-яких зауважень.

Водночас, КП «Київпастранс» поставлений товар у визначені Договорами строки не оплатило, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 43 552,92 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Частинами першою і другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою і пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

ВИСНОВКИ

Отже, оскільки позивачем було належним чином виконано умови Договорів №52.18-418 та №52.18-453 в частині поставки відповідачу товару, КП «Київпастранс» не було оплачено такий товар, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 43 552,92 грн. основної заборгованості є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 2 177,65 грн. втрат від інфляції, 1 441,47 грн. 3% річних та 3 487,17 грн. пені.

3% річних позивач нараховує за такі періоди:

- з 07.12.2019 (на 37 931,88 грн. заборгованості) по 24.12.2019 у сумі 56,12 грн.;

- з 25.12.2019 (на 43 552,92 грн. заборгованості) по 15.01.2021 у сумі 1 385,35 грн.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних та періодів їх нарахування, суд встановив, що вони правильні, а відтак з відповідача слід стягнути 1 441,47 грн. 3% річних.

Втрати від інфляції нараховані позивачем на 43 552,92 грн. заборгованості за період січень-грудень 2020 року. Судом здійснено перевірку розрахунку суми втрат від інфляції та періоду їх нарахування і встановлено, що вони правильні. Отже, стягненню з відповідача підлягає 2 177,65 грн. втрат від інфляції.

Пеню позивач нараховує за період:

- з 15.01.2020 по 06.06.2020 на 43 552,92 грн. заборгованості;

- з 07.06.2020 по 24.06.2020 на 5 621,04 грн. заборгованості.

Судом встановлено, що з урахуванням частини шостої статті 232 Господарського кодексу України пеню слід нараховувати за такі періоди:

- з 07.12.2019 по 07.06.2020 на 37 931,88 грн. заборгованості;

- з 25.12.2019 по 25.06.2020 на 5 621,04 грн. заборгованості.

Оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом 15.01.2021, враховуючи річний строк позовної давності, встановлений законом для вимог про стягнення пені, позивачем не пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені за такі періоди:

- з 15.01.2020 по 07.06.2020, нарахованої на 37 931,88 грн. заборгованості;

- з 15.01.2020 по 25.06.2020, нарахованої на 5 621,04 грн. заборгованості.

З урахуванням частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, стягненню з відповідача підлягає 3 487,17 грн. пені, нарахованої за визначені позивачем періоди.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Також позивач просить стягнути з відповідача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої і третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

12.01.2021 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» (клієнт, замовник) і фізичною особою-підприємцем Романенком Петром Валерійовичем (далі - ФОП Романенко П.В.) (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги від 12.01.2021 № 140, за умовами якого виконавець надає замовнику правові послуги: юридичний аналіз документів, надання усних та письмових консультацій, складання договорів, угод, протоколів розбіжностей, протоколів, заяв, скарг, інших документів, підготовку позовних заяв, інших процесуальних документів, представництво замовника в судах, інших органах, у відносинах з фізичними та юридичними особами, інші правові послуги відповідно до заявок замовника; сторони можуть узгоджувати надання певних послуг шляхом підписання додатків до цього договору.

12.01.2021 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» і ФОП Романенком П.В. укладено додаткову угоду № 2 до договору від 12.01.2021 № 140 (далі - Угода), за якою виконавець, який є адвокатом відповідно до свідоцтва про право на здійснення адвокатської діяльності від 20.11.2006 № 1652, виданого Дніпропетровською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури, надає законнику (клієнту) послуги професійної правничої допомоги: правовий аналіз документів, надання усних і письмових консультацій, складання позовних заяв, інших процесуальних документів позивача, представництво замовника у господарських судах без виїзду за межі міста Дніпра - у справі про стягнення з КП «Київпастранс» заборгованості за Договором №52.18-418 за накладною від 12.09.2019 № ТОВ-001431 та Договором №52.18-453 за накладною від 30.09.2019 № ТОВ-001555.

Згідно з пунктом 2.1 Угоди вартість послуг виконавця становить: правовий аналіз документів, складання проекту позовної заяви на надання замовнику усної консультації щодо формування додатків до позовної заяви та порядку подання позову до господарського суду - 4 000 грн.

14.01.2021 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» і ФОП Романенком П.В. підписано акт здавання-приймання наданих послуг до договору від 12.01.2021 № 140, за яким виконавець надав, а замовник прийняв правові послуги на загальну суму 4 000 грн.

Оплата наданих послуг підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2021 № 11613 на суму 4 000 грн.

Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, а також задоволення позову і необґрунтованість заперечень відповідача щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн. є співрозмірними заявленим позовним вимогам, а тому вбачає за можливе у вказаній сумі витрати покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 247-252 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98, кв. 195; ідентифікаційний код 36641388) до комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604) про стягнення 50 659,21 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98, кв. 195; ідентифікаційний код 36641388): 43 552 (сорок три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 92 коп. основної заборгованості; 2 177 (дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 65 коп. втрат від інфляції; 1 441 (одну тисячу чотириста сорок одну) грн. 47 коп. 3% річних; 3 487 (три тисячі чотириста вісімдесят сім) грн. 17 коп. пені; 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору та 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.03.2021.

Суддя О.В. Марченко