ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м.Харків Справа № 913/785/17

Провадження №7/913/785/17

Господарський суд Луганської області у складі:

судді Тацій О.В.,

розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» за вх. №913/143/21 від 19.03.2021 року (вих. №01-02-45/505 від 15.03.2021 року) до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсною додаткової угоди у справі №913/785/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 273 542 795,97 грн.,

Без повідомлення та виклику учасників справи,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Луганської області знаходиться справа №913/785/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про стягнення 273 542 795,97 грн.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.02.2021 року прийнято до розгляду справу №913/785/17 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 02.03.2021 року о 10 годині 00 хвилин.

22.02.2021 року від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.03.2021 року прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про збільшення розміру позовних вимог та ухвалено вирішувати спір відповідно до викладених в заяві позовних вимог

Підготовче засідання у справі № 913/785/17 відкладено на 18.03.2021 року о(об) 10 годині 15 хвилин.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.03.2021 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» про призначення повторної експертизи відмовлено; закрито підготовче провадження по справі № 913/785/17 та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.03.2021 року о(об) 10 годині 10 хвилин.

19.03.2020 року від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічною позовною заявою) Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» до суду надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсною додаткової угоди, в якій просить:

- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 31.12.2013 року до договору від 04.01.2013 року №13-202-ВТВ на купівлю-продаж природного газу.

З відмітки поштової установи на конверті встановлено, що зустрічна позовна заява була здана на пошту 16.03.2021 року.

Порядок пред`явлення зустрічного позову врегульований положеннями ст. 180 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 176 ГПК України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відзиву на позов.

Так, ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.02.2021 року встановлено, у відповідності до ст. 165 ГПК України, відповідачу строк - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі - для подання суду: обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ГПК України.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду з відміткою про вручення, вбачається, що ухвала суду від 02.02.2021 року була вручена Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» 04.02.2021 року, у зв`язку з чим встановлений судом строк для подання відзиву становив до 19.02.2021 року включно.

А тому, виходячи з приписів ч. 1 ст. 180 ГПК України, суд констатує, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» мало право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, - тобто останнім днем строку для подання зустрічної позовної заяви було 19.02.2021 року. Станом на 16.03.2021 року (день здачі зустрічної позовної заяви на пошту) вказаний строк сплинув.

Таким чином, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» не скористалося своїм правом на подання зустрічної позовної заяви у встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву, та звернулося до суду з нею з його пропуском.

Разом з тим, у змісті прохальної частини зустрічної позовної заяви представник відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою) просить поновити пропущений процесуальний строк на подання зустрічного позову, встановлений ч. 1 ст. 180 ГПК України, у зв`язку з тим, що зустрічна позовна заява подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення АТ «Луганськгаз» заяви позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог.

При цьому, в обґрунтування своєї заяви зазначає, що у зв`язку з тим, що заява позивача за первісним позовом про збільшення позовних вимог була отримана АТ «Луганськгаз» 02.03.2021 року, то він вимушений заявити клопотання про поновлення строку для подання зустрічного позову.

Викладене у змісті зустрічної позовної заяви клопотання за своєю суттю та змістом є заявою про поновлення пропущеного процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову.

Розглядаючи дану заяву, суд виходить з наступного.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватись вимог ГПК України щодо її подання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі №910/5172/19.

Як було зазначено вище, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ч. 1 ст. 180 ГПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

На виконання вказаних вимог процесуального законодавства судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву, який відповідає і строку для подання зустрічного позову.

Однак, відповідач у визначений ч. 1 ст. 180 ГПК України строк зустрічну позовну заяву до суду не пред`явив.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Разом з тим, звертаючись до суду з зустрічним позовом після закінчення вказаного строку відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) просить суд поновити пропущений процесуальний строк у зв`язку з надходженням заяви позивача за первісним позовом про збільшення розміру позовних вимог.

Процесуальні підстави та порядок поновлення та продовження процесуальних строків встановлені положеннями ст. 119 ГПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 вказаної статті, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справи перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів господарсько-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження господарського процесу у визначених ГПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ГПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими.

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

Наведені вище норми пов`язують можливість відновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюється за заявою сторони, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Пропуск процесуального строку - це юридичний факт, який настає внаслідок бездіяльності уповноваженої особи в момент настання (або закінчення) цього строку з поважних причин чи з причини, що не можуть бути визнані такими, і такий, що породжує відповідні правові наслідки.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Позаяк, відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним) не наведено жодних поважних причин пропуску строку на звернення до суду з зустрічною позовною заявою.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) як на підставу для поновлення визначеного ст. 180 ГПК України строку подання позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Так, дійсно ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.03.2021 року прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про збільшення розміру позовних вимог.

Право позивача на збільшення розміру позовних вимог передбачено п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України, відповідно до якої позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

Проте, положеннями ст. 46 ГПК України не передбачено можливості встановлення нових строків для подання суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань у разі збільшення розміру заявлених позовних вимог, як і не передбачено можливості поновлення/продовження відповідних строків з означеної підстави. Як наслідок суд не вбачає підстав і для поновлення строку пред`явлення зустрічного позову до суду у зв`язку зі збільшенням розміру позовних вимог.

З наведених положень ГПК України та поданої позивачем заяви про збільшення розміру позовних вимог не вбачається, що із збільшенням розміру позовних вимог мала місце зміна предмета і підстав позову, оскільки позивачем збільшувався розмір позовних вимог в частині стягнення заявлених нарахувань, що не є зміною позовних вимог у розумінні ст. 46 зазначеного Кодексу.

А тому відсутні підстави для встановлення нового строку або поновлення/продовження пропущеного для подання зустрічного позову.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 18.09.2019 року у справі № 910/16837/18.

Крім того, суд звертає увагу на необхідність дотримання принципу правової визначеності, який є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово звертав увагу на обов`язковість дотримання визначеного пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу правової визначеності у контексті. Так, у справі у справі Melnik v. Ukraine Європейський суд з прав людини зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності.

Судом було встановлено відповідачу розумний та достатній строк для подання відзиву на позовну заяву, протягом якого останній мав реальну та дійсну можливість звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.

Процесуальні обмеження у разі пропуску строку для пред`явлення зустрічної позовної заяви були очевидним та передбачуваним для відповідача.

Відповідач знав про встановлений строк, знав або/та міг знати, які процесуальні дії він має/може вчинити для здійснення ефективного захисту своїх інтересів у справі, а також не позбавлений права і наразі подати окремий позов до суду на загальних підставах.

До того ж, суд наголошує на тому, що законодавчо встановлені обмеження права відповідача на звернення з зустрічною позовною заявою до суду протягом строку для подання відзиву відповідають принципу юридичної визначеності.

У зв`язку з цим, суд також вважає за необхідне зазначити, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність і передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд з прав людини наголосив, що вжитий у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" має на увазі дотримання такого принципу права як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" стосується не лише писаного права, а саме норм писаних законів, а й неписаного, тобто усталених у суспільстві правил та засад моральності суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дати змогу громадянинові у разі потреби досить точно передбачити за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Отже, правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Правова позиція щодо подання зустрічної позовної заяви із пропуском строку, встановленого для подання відзиву, є достатньою підставою для її повернення, є послідовною та викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.03.2019 року у справі №920/342/17, від 04.04.2019 року у справі №918/361/18, від 29.07.2019 року у справі №925/872/18, від 18.09.2019 року у справі №910/16837/18, від 07.11.2019 року у справі № 910/2892/19.

А тому поновлення позивачу строку для пред`явлення зустрічного позову до суду без встановлення для того поважних причин, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставини, пов`язаних з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення відповідної процесуальної дії, - призведе до явного порушення принципу правової визначеності, так, як наслідок, принципу верховенства права.

При цьому, поновлення вказаного строку за відсутності на те поважних причин призведе і до нівелювання принципу рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

У свою чергу, суд звертає увагу на те, що з моменту закінчення строку (19.02.2021 року), встановленого для пред`явлення зустрічного позову, минув досить тривалий проміжок часу, протягом якого (до 15.03.2021 року) відповідач без поважних на те причин не вчинив жодних активних дій, спрямованих на реалізацію свого процесуального права.

Позивач мав достатній та розумний строк для реалізації свого процесуального права, був обізнаний з предметом та підставами поданого позову, позаяк, своїм правом не скористався.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову.

Наразі визначений ч. 1 ст. 180 ГПК України для пред`явлення зустрічного позову закінчився.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

В силу ч. 6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

За таких обставин, враховуючи те, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» подало до суду зустрічну позовну заяву поза межами встановленого процесуального строку, тобто з його пропуском, що у свою чергу свідчить про порушення ним вимог ч. 1 ст. 180 ГПК України, господарський суд приходить до висновку про повернення заявнику зустрічної позовної заяви на підставі ч. 6 ст. 180 ГПК України.

Разом з тим, суд відзначає, що доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

В той же час, суд вважає необхідним і доцільним довести до відома заявника, що, повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до господарського суду з викладеними у ній позовними вимогами в загальному порядку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що зустрічну позовну заяву було повернуто заявникові, заявнику підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір, сплачений при поданні зустрічної позовної заяви до суду. Проте, наразі суд не вирішує питання про повернення судового збору, оскільки в силу вищевикладених положень чинного законодавства повернення судового збору здійснюється за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

При цьому, до суду відповідне клопотання заявника не надходило.

Керуючись ст.ст. 180, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» про поновлення пропущеного процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову - відмовити.

2. Зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» за вх. №913/143/21 від 19.03.2021 року (вих. №01-02-45/505 від 15.03.2021 року) до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання недійсною додаткової угоди у справі №913/785/17 - повернути Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» на підставі ч. 6 ст. 180 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали негайно надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання 22.03.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Тацій