ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Справа№ 910/9449/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Майданевича А.Г.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020

у справі № 910/9449/20 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 89 280,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Господарським судом міста Києва розглядалась справа за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 89 280,29 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 22, 993, 1166, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 9, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" мотивовані тим, що позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з тим, що водій транспортного засобу мав іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", тому страхове відшкодування позивачу повинно здійснювати Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підтвердження факту, що транспортний засіб Mercedes Benz Actors 1846, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". Відповідно до розрахунку страхового відшкодування, долученого позивачем до матеріалів справи, про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 , коефіцієнт фізичного зносу становить 0,00 грн, отже не є вірним та допустимим при визначені суми збитку. При цьому суд не має можливості самостійно визначити розмір коефіцієнту фізичного зносу, сторонами справи клопотання про призначення відповідної експертизи не заявлялось. позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій МТСБУ №03/2388 та пропонував на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" ст. 41.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в добровільному порядку (досудовому) перерахувати 89 280,29 грн у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування лише 27.08.2018, тобто понад спливу зазначеного строку, передбаченого законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить відкрити провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 89 280,29 грн., ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" до Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що документом, на підставі якого здійснено розрахунок страхового відшкодування була відповідно до договору, деталізована калькуляція щодо вартості відновлювального ремонту ТЗ, складена на рекомендованій СТО, а саме, калькуляція № 1800084 від 05.01.2018.

На думку скаржника, відповідачем не спростовано обґрунтованість стягнення з нього суми позовних вимог, натомість відповідачем з дня подачі позивачем заяви на виплату страхового відшкодування в добровільному (досудовому) порядку, яка отримана була ще 28.08.2018, не здійснено жодних дій на встановлення для визначення розміру збитків, як то передбачено ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та не прийнято жодного рішення в строк, передбачений законодавством, а саме ст. 36 вказаного Закону.

Скаржник зазначає, що в судовому рішенні, що оскаржується також зазначено, що суд не має можливості самостійно визначати розмір коефіцієнту фізичного зносу, хоча при цьому робить висновок про те, що визначений позивачем розмір коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0,00 є невірним та недопустимим.

Скаржник вважає, що водій ОСОБА_1 , з вини якого сталась ДТП, мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" № 874720814 , що підтверджується відповіддю Бюро Сербії, вбачається, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відповідно до положень ст.ст. 40-41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Узагальнені доводи письмових пояснень

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у письмових поясненнях, наданих суду 22.02.2021, просив рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, вказуючи на те, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБЦ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовую шкоду, у встановленому законом порядку, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавала шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, та за мінусом франшизи.

04.03.2021 від позивача через відділ канцелярії суду надійшли письмові пояснення, у яких позивач вказав на те, що відповідач отримавши матеріали справи не вчинив жодних дій для врегулювання заявленої події, лише зазначив, що він звернувся до Національного Бюро Сербії з метою отримання інформації про можливе страхове покриття на транспортний засіб на дату ДТП, проте відповіді не отримано. Норми чинного законодавства не містять вимоги, за змістом якої розмір матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути підтверджений виключно звітом про оцінку, складним згідно з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Перелік можливих доказів у даному випадку не є вичерпним, а визначальним є факт відповідності розрахунку суми матеріального збитку вимогам законодавства. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/9449/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.

Апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" відповідає вимогам статті 258 ГПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

15.11.2017 між позивачем, як страховиком, та ТОВ "МВ СТЕЛЛАР", як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, що не є предметом застави №06-3NSZ/22-124-01023 (далі - Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим транспортним засобом, а саме Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску.

22.12.2017 о 19:35 год. у м. Рівненський, № 90 у смт. Квасилів, Рівненської обл., відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого транспортного засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортним засобом Mercedes Benz Actors 1846, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.12.2017 у справі №570/5653/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стягнуто штраф в розмірі 340,00 грн.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль марки Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 .

24.01.2018 страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання події.

Згідно з рахунком вартість ремонту автомобіля Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 становить 89 280,29 грн.

Відповідно до калькуляції №1800084 від 05.01.2018 вартість ремонту автомобіля Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 склала 91 780,29 грн.

11.07.2018 позивачем на підставі страхового акту №СТ/17/0283 від 11.07.2018 виплачено страхове відшкодування на рахунок ТОВ "Стеллар" у розмірі 89 280,29 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № ID-107827 від 11.07.2018.

27.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій МТСБУ № 03/2388 та пропонував на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" ст. 41.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в добровільному порядку (досудовому) перерахувати 89 280,29 грн. у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування.

Відповідач, у свою чергу, направив позивачу відповідь №8.3-01/б/6460 від 24.02.2019, відповідно до якої повідомив про звернення до можливого іноземного страховика із відповідними запитами про надання страхового покриття на транспортний засіб Mercedes Benz Actors 1846, державний номер НОМЕР_1 .

04.03.2020 за № 220 позивачем направлена відповідачу копія відповідь Association of Serbian Insurers та знов звертався про поновлення питання щодо здійснення регламентної виплати.

У зв`язку з тим, що відповідачем виплати суми страхового відшкодування здійснено не було позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача такої суми.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормою ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до положень п. 10.4 ст. 10 Закону під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність (п. 40.1 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п. в) п. 41.2 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування в розмірі 89 280,29 грн., оскільки, за стверджуванням позивача, водій транспортного засобу Mercedes Benz Actors 1846, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Натомість відповідач у листі № 8.3-01/б/6460 від 24.02.2020 посилається на те, що звертався до можливого іноземного страховика відповідальності ОСОБА_3 із відповідними запитами про надання страхового покриття на транспортний засіб Mercedes, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на дату події 22.12.2017, проте відповіді на даний час до МТСБУ не надходило. Також відповідач повідомив про те, що у випадку підтвердження страхового покриття або отримання оригіналу (копії) міжнародного страхового сертифікату "Зелена картка", розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати буде поновлено.

Однак, у матеріалах справи відсутній страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" серія SRB/0/ №066267625 (строк дії 17.11.2018), на який посилається позивач, у зв`язку із чим, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами підтвердження факту, що транспортний засіб Mercedes Benz Actors 1846, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

Також колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розрахунок страхового відшкодування, долучений позивачем до матеріалів справи, про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 , коефіцієнт фізичного зносу становить 0,00 грн., отже не є вірним та допустимим при визначені суми збитку, враховуючи наступне.

Визначення вартості матеріального збитку здійснено з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.3., 4.4. розділу IV Методики оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством.

Надані суду протокол огляду транспортного засобу від 26.12.2017, калькуляція № 1800084 від 05.01.2018, розрахунок страхового відшкодування не приймаються судом в якості належних доказів на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 в результаті ДТП, оскільки носять консультаційний характер, не є звітом, актом чи висновком експертного дослідження, а визначають орієнтовний розмір матеріального збитку. При цьому доданий позивачем до матеріалів справи протокол огляду транспортного засобу від 26.12.2017, згідно якого визначено характер та опис пошкоджень автомобіля Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 та на підставі якого складено консультаційний висновок, не містить підпису представника ТДВ СК "Альфа-Гарант" та прізвища і ім`я особи. Таким чином, вказаний консультаційний висновок не є належним доказом у розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.2.4 Методики оцінка КТЗ, вартість матеріального збитку (реальні збитки), визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно із ст. 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ.

Так, пунктом 7.38 Методики значення ЕЗ (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Тобто, вимога про застосування коефіцієнту фізичного зносу чітко передбачена п. 7.38 Методики.

Натомість, як вже зазначалось, рік випуску застрахованого позивачем транспортного засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 - 2007, отже строк експлуатації зазначеного транспортного засобу становить понад 7 років, в зв`язку з чим при визначенні вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу Volvo БМ 13,400, державний номер НОМЕР_2 має визначатися з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про те, що пред`явлення страховиком вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 14.05.2018 у справі № 910/5092/17.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням зносу деталей та за мінусом франшизи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 922/1436/17.

Таким чином, позивач, звертаючись із позовом, не довів розмір заявленої вимоги, оскільки у матеріалах справи відсутній розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, також не встановлено, які саме пошкодження отримав транспортний засіб страхувальника, та чи пов`язані вони саме з цим ДТП, а також не надано доказів, який саме розмір регламентної виплати відповідно до положень ст. 29 Закону має сплатити відповідач.

Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Однак, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій МТСБУ № 03/2388 та пропонував на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування" ст. 41.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в добровільному порядку (досудовому) перерахувати 89 280,29 грн. у рахунок виплаченого страхового відшкодування за договором добровільного страхування лише 27.08.2018, тобто із порушенням строку, передбаченого законом.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторним (транспортним) страховим бюро України) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

За підпунктом 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (Моторного (транспортного) страхового бюро України) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Позивачем не надано доказів, які свідчать про дотримання положень п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про стягнення 89 280,29 грн. суми страхового відшкодування, є такою, що не підтверджена матеріалами справи та не відповідає чинному законодавству.

Колегія суддів вважає рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 про відмову у задоволенні позову законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав його зміни або скасування не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 910/9449/20 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-гарант".

4. Справу № 910/9449/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Текст постанови складено та підписано 19.03.2021 у зв`язку із перебуванням суддів Гаврилюка О.М. та Майданевича А.Г. у Національній школі суддів України у зв`язку із підготовкою суддів апеляційних господарських судів для підтримання кваліфікації з 01.03.2021 по 05.03.2021; у зв`язку із участю Гаврилюка О.М. у роботі ХVІІІ черговому з`їзді суддів України з 09.03.2021 по 11.03.2021; перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці 12.03.2021; перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці до 15.03.2021, включно; перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному до 19.03.2021.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич