СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Справа № 922/2769/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А. , суддя Склярук О.І.

секретар судового засідання Ярош В.В.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+, м. Харків (вх. № 3162 Х/1)

на рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 (суддя Байбак О.І.)

у справі № 922/2769/20

за позовом Фізичної особи-підприємця Івашиної Ганни Петрівни, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+, м. Харків

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Івашина Ганна Петрівна звернулася до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+ заборгованості у розмірі 45100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем досягнутої між сторонами усної домовленості щодо поставки попередньо оплаченого товару на підставі рахунку № 38 від 29.07.2019. Позивачем надсилалися відповідачеві вимоги про постачання товару, який був раніше сплачений, та про повернення сплачених грошових коштів у сумі 45100,00 грн., однак зазначені вимоги залишені відповідачем без задоволення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі №922/2769/20 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+ на користь Фізичної особи-підприємця Івашиної Ганни Петрівни 45100,00 грн. заборгованості та судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Рішення мотивовано обґрунтованістю заявлених вимог, оскільки відповідач отримавши від позивача попередню оплату не поставив йому обумовлений товар та не повернув попередню оплату у сумі 45 100,00 грн., проігнорувавши відповідні вимоги позивача щодо поставки товару та повернення суми попередньої оплати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ Магніт+ звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просило відстрочити відповідачу сплату судового збору; рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі №922/2769/20 скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт наполягає на прийнятті судом першої інстанції рішення з порушенням вимог процесуального та матеріального права, мотивуючи наступним.

Судом першої інстанції безпідставно не звернуто увагу на ту істотну обставину, що між сторонами були відсутні договірні відносини. Строк постачання товару не настав. За твердженням апелянта, жодного звернення, повідомлення, вимоги чи претензії про повернення попередньої оплати чи встановлення відповідного терміну її повернення на адресу відповідача не надходило та останнім не отримано.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2020 сформовано колегію Східного апеляційного господарського суду у складі: Дучал Н.М. - головуючий суддя, судді Гетьман Р.А., Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.11.2020 клопотання ТОВ Магніт+ про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишено без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ Магніт+ залишено без руху, постановлено ТОВ Магніт+ усунути недоліки, шляхом сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн. та надати Східному апеляційному господарському суду докази сплати судового збору.

За результатами усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Магніт+ на рішення господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20; встановлено строк для подання ФОП Івашиною Г.П. відзиву на апеляційну скаргу; розгляд апеляційної скарги ТОВ Магніт+ на рішення господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20 призначено на 16.02. 2021 о 12:30 год.

Фізична особа-підприємець Івашина Г.П. проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві; просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20 залишити без змін.

В обґрунтування заперечень вказує на те, що між сторонами договір поставки у письмовій формі у вигляді єдиного письмового документа не укладався, строки поставки сторонами письмово не узгоджувалися. Відповідачем, для оплати за товар, було надіслано Фізичній особі-підприємцю Івашиній Г.П. рахунок на оплату на суму 45100,00 грн., який був сплачений позивачем у повному обсязі. В матеріалах справи містяться докази надсилання відповідачеві вимоги про поставку товару - копія фіскального чеку №522 від 01.07.2020 та опису вкладення в цінний лист, а також - вимоги про повернення отриманої попередньої оплати - копія фіскального чеку №821 від 28.07.2020 та опису вкладення в цінний лист, які позивачем додано до позовної заяви в якості доказів пред`явлення вимоги згідно ст. 530 Цивільного кодексу України. Апелянтом ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час подання апеляційної скарги, не подано жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень щодо неотримання ним вимог.

15.02.2021 на адресу суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+ про відкладення розгляду апеляційної скарги у справі №922/2769/20, у зв`язку зі знаходженням керівника ТОВ "Магніт+" у відрядженні та неможливістю з`явитися у призначене судове засідання.

У судове засідання 16.02.2021 представники учасників справи не прибули.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 розгляд апеляційної скарги ТОВ «Магніт+» на рішення господарського суду Харківської області від 28.10.2020 відкладено на 16.03.2021 року об 11:30 год.

Учасники справи не скористалися правом участі представника у судових засіданнях апеляційної інстанції, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися шляхом надсилання процесуальних документів по справі на адреси, що містяться у справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ухвали суду оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Явка представників в судове засідання не визнавалася обов`язковою.

Відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України, участь представника у судовому засіданні є правом учасника справи, а не його обов`язком.

Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегією Східного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами існувала усна домовленість про поставку відповідачем товару, а саме: кришки СКО 1 82 Слобожанка в кількості 60000 шт. по ціні 533,33 грн без ПДВ за одиницю; кришки ТО 82 лак в кількості 5000 шт. по ціні 833,33 грн. без ПДВ за одиницю; кришки ТО66 л/е в кількості 2000 шт. по ціні 708,33 грн без ПДВ за одиницю, перелік якого міститься в рахунку на оплату № 38 від 29.07.2019.

Так,відповідачем для оплати за вищенаведений товар виставлено позивачеві рахунок № 38 від 29.07.2019 на суму 45100 грн., який відповідно до платіжного доручення № 726 від 29.07.2019. був в повній мірі сплачений позивачем, що не заперечується сторонами.

Однак, отримавши кошти, відповідачем не здійснено на користь позивача поставки товару, зазначеного в рахунку № 38 від 29.07.2019.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з постачання товару, позивач звертався до відповідача з вимогами № 01/07 від 01.07.2020 про поставку товару (а. с. 7-9) та № 02/07 від 29.07.2020 про повернення отриманої попередньої оплати (а. с. 10-12), в яких вимагав виконання зобов`язання щодо поставки товару, і як наслідок невиконання - повернення відповідачем сплачених грошових коштів в сумі 45100,00 грн.

Вимоги позивача були залишені відповідачем без відповіді та без задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з розглядуваним у даній справі позовом.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Наведене кореспондується з положеннями статті 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Отже, відповідно до наведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторонами було укладено договір у спрощений спосіб, шляхом придбання позивачем товару у відповідача та внесення за цей товар попередньої оплати на підставі виставленого рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що договір, укладений між сторонами у спрощений спосіб, за своєю правової природою є договором поставки, згідно з яким за приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві (ч.1 ст.664 ЦК України).

Однак, матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем на користь позивача поставки товару, зазначеного у рахунку № 38 від 29.07.2019, та сплаченого позивачем.

Відповідно до норм ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (вказану правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було направлено відповідачу вимоги № 01/07 від 01.07.2020 про поставку товару та № 02/07 від 29.07.2020 про повернення отриманої попередньої оплати в сумі 45 100,00 грн. у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.

На підтвердження факту надсилання зазначених вимог позивачем також надано: копію фіскального чеку №22 від 01.07.2020 та опис вкладення у цінний лист, а також копію фіскального чеку №821 від 28.07.2019 та опису вкладення у цінний лист.

Однак, вимоги залишені відповідачем без відповіді та без задоволення.

Відповідачем протягом розгляду справи не надано суду доказів повного та своєчасного виконання зобов`язання з поставки позивачеві оплаченого товару, також як і не надано доказів повернення отриманої попередньої оплати за товар.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 45100,00 грн. попередньої оплати.

Щодо доводів скаржника про неотримання вимог позивача щодо поставки товару та повернення попередньої оплати, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять докази надсилання позивачем вимог № 01/07 від 01.07.2020 про поставку товару та № 02/07 від 29.07.2020 про повернення отриманої попередньої оплати в сумі 45 100,00 грн. на адресу відповідача, що не спростовано останнім документально.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Обов`язковою передумовою здійснення господарської діяльності є державна реєстрація суб`єкта господарювання, що забезпечує реалізацію принципів публічності, загальновідомості і достовірності даних про господарюючих суб`єктів; відповідно до пункту десятого частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, як місцезнаходження юридичної особи.

Здійснюючи підприємницьку діяльність, суб`єкт господарювання вступає у повсякденні відносини з іншими суб`єктами, які можуть потребувати оперативної взаємодії з товариством. Отже, отримання поштової кореспонденції за своєю офіційною адресою є обов`язком суб`єкта господарювання.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на наведене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Твердження заявника апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20 покладаються на заявника.

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Магніт+ на рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 у справі № 922/2769/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.03.2021

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук