ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2021м. ДніпроСправа № 904/98/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Колісника І.І.

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", м. Дніпро

до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет", м. Дніпро

про стягнення 67 549,71 грн

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" 67549,71 грн, з яких: 25302,17 грн - 3% річних; 42 247,54 грн - інфляційні втрати.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю заборгованості у відповідача перед позивачем відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі 904/5037/19, яка станом на 30.12.2020 не сплачена.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з виявленими недоліками.

20.01.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов, що надійшов до суду 05.02.2021, відповідач просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідач не заперечує проти того, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі 904/5037/19, яке набрало законної сили 03.03.2021, з нього стягнуто заборгованість загальною сумою 1 015 416,23 грн. Однак відповідач зауважує, що ця заборгованість разом із судовим збором була сплачена ним 21.04.2021, на підтвердження чого відповідач надав меморіальні ордери та виписку з Державної казначейської служби України.

За таких обставин відповідач вважає, що заборгованість зі сплати боргу за рішенням господарського суду відсутня.

Приймаючи до уваги заперечення відповідача, 18.03.2021 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог до 20 426,51 грн, з яких: 4 078,31 грн - 3% річних, 16 348,20 грн - інфляційні втрати, розраховані із заборгованості у сумі 1 015 416,23 грн за період прострочки відповідача з 03.03.2020 по 20.04.2020.

За змістом пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 252 цього Кодексу якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на відкриття провадження у справі 22.01.2021, останнім днем на вчинення відповідачем процесуальних дій, у тому числі й на зменшення розміру позовних вимог, є 22.02.2021, про що відповідач був повідомлений ухвалою суду від 22.01.2021.

Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин подана позивачем 18.03.2021 заява про зменшення позовних вимог залишається без розгляду.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку відповідач суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2020 у справі №904/5037/19 стягнуто з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" заборгованість за спожиту активну електричну енергію у розмірі 899 052,56 грн, заборгованість за спожиту реактивну електричну енергію у розмірі 8 643,95 грн, 3% річних за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 8 179,90 грн, 3% річних за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 78,65 грн, інфляційну складову за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 6293,37 грн, інфляційну складову за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 60,51 грн, пеню за прострочення оплати активної електричної енергії у розмірі 92 220,63 грн, пеню за прострочення оплати реактивної електричної енергії у розмірі 886,66 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 15231,24 грн.

Рішення суду набрало законної сили.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості за рішенням суду на загальну суму 1015416,23 грн (без урахування судового збору у сумі 15231,24 грн) позивач нарахував відповідачу до стягнення 3% річних у сумі 25 302,17 грн за період з 02.03.2020 по 30.12.2020 та інфляційні втрати у сумі 42 247,54 грн за березень - листопад 2020 року, що й стало причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини, пов`язані з виконанням/невиконанням відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості у загальній сумі 1 015 416,23 грн, підтверджених судовим рішенням у справі № 904/5037/19.

Згідно зі статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини першої статті 193 Господарського кодексу України та частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України зобов`язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеними у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.05.2018 у справі № 914/1487/17.

У постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Аналізуючи поняття грошового зобов`язання, на яке можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд враховує також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), яка містить посилання на те, що за змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (п. 23 постанови).

Зазначений висновок щодо правової природи грошового зобов`язання викладений також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (провадження №12-42гс20) (п. 73).

За таких обставин можна стверджувати, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Фактична сплата відповідачем заборгованості у загальній сумі 1 015 416,23 грн відповідно до рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/5037/19 була здійснена 21.04.2020, що підтверджується меморіальними ордерами №1 (#33540912) на суму 922 308,94 грн, № 2 (#33561809) від 17.04.2020 на суму 108338,53 грн, випискою по рахунку за 21.04.2020 (а.с. 58 - 60).

За таких обставин нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат після виконання відповідачем своїх зобов`язань є безпідставним.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог визначені позивачем 3% річних підлягають зменшенню і за період з 02.03.2020 по 20.04.2020 із заборгованості у сумі 1 015 416,23 грн фактично будуть становити 4 161,54 грн.

Щодо інфляційних втрат суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За результатом здійсненого судом перерахунку та в межах позовних вимог визначені позивачем інфляційні втрати підлягають зменшенню й за період березень - квітень 2020 року, з урахуванням сукупного індексу інфляції 101,6%, із заборгованості у сумі 1015416,23 грн фактично будуть становити 16 246,66 грн.

Отже, законними й обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальній сумі 20 408,20 грн, з яких: 4 161,54 грн - 3% річних, 16 246,66 грн - інфляційні втрати.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд враховує, що за загальним правилом, передбаченим статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

За результатом розгляду справи на відповідача покладається судовий збір у сумі 635,06 грн (20408,20х2102,00/67549,71 = 635,06).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" до Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" про стягнення 67 549,71 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (ідентифікаційний код 02070758; місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, проспект Гагаріна, 8) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (ідентифікаційний код 23359034; місцезнаходження: 49107, м. Дніпро, шосе Запорізьке, 22) 3% річних сумі 4161,54 грн, інфляційні втрати у сумі 16246,66 грн, судовий збір у сумі 635,06 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України, з урахуванням підпункту 17.5 підпункту 17 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.03.2021.

Суддя І.І. Колісник