Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/500/20

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Пеньківській О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Мостовенко С.М., ордер серії АА №1027560 від 10.03.2020;

від відповідача: Рупс В.О., ордер серії ЖТ №081973 від 28.07.2020;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Мегабудкомплект" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон" (м.Коростень Житомирської області)

про стягнення 138424,17грн (згідно із заявою про збільшення позовних вимог від 24.07.2020),

з перервами в судових засіданнях з 27.01.21 до 24.02.21, з 24.02.21 до 11.03.21 згідно із ст.216 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегабудкомплект" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон" 121793,48грн, з яких: 83153,48грн - частина суми оплати за поставку товару неналежної якості, 38640,00грн - сума оплати за сервісну установку та налагодження обладнання (монтаж систем вимірювання витрат палива).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач на виконання умов договору поставки №Т-1308 від 13.08.19 здійснив поставку товару. Протягом гарантійного строку виявлено дефекти та невідповідності якості 13 лічильників палива. Оскільки відповідач вимогу про заміну продукції в добровільному порядку не виконав, позивач просить повернути сплачені кошти за товар неналежної якості.

Ухвалою господарського суду від 25.05.20 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.06.20.

Ухвалою суду від 23.06.20 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, по 24.08.20 (включно), підготовче засідання відкладено на 28.07.20.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 13.08.19 між ТОВ "Мегабудкомплект" та ТОВ "Оріон" був укладений договір поставки №Т-1308, на виконання якого останнім поставлено 23.10.2019 товар на загальну суму 121020,38грн; при передачі товару зауважень чи претензій від позивача не було; акти прихованих недоліків складені позивачем через 6 місяців після прийняття товару до експлуатації, що не відповідає вимогам п.9 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості від 25.04.1966 №П-7, оскільки такий строк закінчився 23.02.2020. Відповідач також зазначив, що позивачем не направлялися претензії щодо проведення ремонтних робіт та робіт по заміні обладнання; позивачем не доведено факт поставки відповідачем обладнання неналежної якості, не встановлено причинний зв`язок між встановленим обладнанням та очікуваним результатом його роботи (т.1, а.с.214-216).

24.07.20 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка обґрунтована тим, що позивач у позовній заяві помилково вказав вартість лічильників палива без урахування ПДВ (83153,48грн), тобто їх сума, а відповідно і позовні вимоги в цій частині повинні бути збільшені на 20%, що складатиме 99784,17грн. Згідно із даною заявою, позивач просив збільшити розмір позовних вимог на 16630,69грн до 138424,17грн.

У відповіді на відзив представник позивача заперечив проти наведених відповідачем обставин та зазначив, що неодноразові звернення до постачальника з вимогою усунути недоліки в роботі датчиків палива так і залишились проігнорованими, а після того як позивач почав вимагати заміни датчиків або повернення коштів, які були сплачені за них, відповідач припинив будь-яке спілкування з позивачем (т.1, а.с.233-236).

Ухвалою суду від 28.07.20 заяву позивача про збільшення позовних вимог прийнято та постановлено вважати заявленим до розгляду спір про стягнення 138424,17грн; продовжено строк підготовчого провадження за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено підготовче засідання на 22.09.20.

У запереченні на відповідь на відзив, відповідач, серед іншого зазначив, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги щодо оплати за сервісну установку та налагодження обладнання на суму 38640,00грн; не вказано в рамках якого договору відбувалась оплата та установка; рахунок №6806 від 03.09.19 не може вважатись складовою частиною договору поставки №Т1308 від 13.08.19. Вважає, що позивачем не доведено факт поставки товару неналежної якості, несправності обладнання та понесення збитків (т.2, а.с.6-8).

У підготовчому засіданні 22.09.20 суд оголосив перерву згідно з ч.5 ст.183 ГПК України до 12.10.20 для надання сторонам можливості досягнути згоди щодо мирного врегулювання спору.

12.10.20 позивач подав заяву про зміну підстав позову, у якій наводить нові підстави в обґрунтування позову, при цьому не змінює первісних підстав позову, які наведені ним у позовній заяві (т.2, а.с.19-24).

Ухвалою суду від 12.10.20 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну підстав позову; підготовче засідання відкладено на 10.11.20.

10.11.20 на адресу суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (в порядку ст.182 ГПК України), у тексті якої позивач додатково зауважив, що висунуті ним вимоги за своїм змістом та логікою відповідають обраному позивачем способу захисту його прав та інтересів - відновленню становища, яке існувало до вчинення порушення відповідачем (ст.16 Цивільного кодексу України) (т.2, а.с.92-93).

Ухвалою господарського суду від 10.11.20 задоволено клопотання позивача про витребування доказів; відкладено підготовче засідання на 14.12.20.

У судовому засіданні 14.12.20 суд оголосив перерву до 22.12.20 для надання сторонам можливості досягнути згоди щодо мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 22.12.20 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/500/20 до судового розгляду по суті на 27.01.21.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 27.01.21 оголошено перерву до 24.02.21, яку було продовжено до 11.03.21.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.08.19 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мегабудкомплект" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оріон" (продавець, відповідач) укладено договір поставки №Т-1308, за умовами якого постачальник зобов`язався провести поставку товару (елементів системи контролю витрати палива для автотранспортного парку покупця), а покупець зобов`язався прийняти цей товар і розрахуватися за нього на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що умови поставки товару вказуються у додаткових угодах до договору, які підписуються сторонами та вважаються невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору, у разі невідповідності якості або кількості товару, покупець зобов`язаний протягом 7 (семи) календарних днів після виявлення недоліків або дефектів сповістити про це постачальника листом і одночасно зажадати їх усунення шляхом ремонту або заміни несправних частин. Постачальник або уповноважений представник постачальника зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання, відповісти на повідомлення покупця, при умові його отримання, і в найбільш стислий строк (термін, необхідний на переїзд) приступити до ремонту.

Гарантія на складові системи контролю витрат палива визначаються в додаткових угодах до даного договору (п.2.2 договору).

Згідно п.3.3 договору, разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи: видаткову накладну, акти виконаних робіт та акти опломбування.

За умовами п.3.4 договору, прийом товару у кількості та якості здійснюється у відповідності до вимог інструкції П-6 від 15.06.1965р та П-7 від 25.04.1966р зі змінами та доповненнями.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що неякісний товар підлягає заміні за рахунок постачальника протягом 10 днів від дати виставлення покупцем претензій щодо якості.

13.08.19 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору поставки №Т-1308 від 13.08.19, згідно п.1 якої постачальник зобов`язався поставити товар системи контролю витрат палива покупцю. До складу системи контролю палива входять проточні лічильники в кількості та з технічними характеристиками, які визначаються в залежності від потужності двигунів внутрішнього згорання кожної окремої одиниці техніки, датчик рівня палива з технічними характеристиками, які визначаються в залежності від розміру бака та GPS трекера.

У п.1 додаткової угоди №1 до договору поставки №Т-1308 від 13.08.19 сторони також визначили найменування продукції, кількість та її попередню вартість (т.1, а.с.15-16).

Відповідно до п.7 додаткової угоди №1 до договору поставки №Т-1308 від 13.08.19, гарантія безпосередньо на лічильник палива 24 місяці. Гарантія обчислюється від дня монтажу системи контролю витрати палива та введення в експлуатацію покупцем. Гарантія не поширюється на наступні випадки: механічні пошкодження, хімічні, електронні або електричні дії, корозійне середовище, надмірно висока температура навколишнього середовища, перевантаження, форс-мажор, відсутність або порушення охоронної номерної та гарантійної пломби на лічильнику, зазначеної в акті опломбування та гарантійної пломби на лічильнику палива, а також відсутності додаткового фільтра тонкого очищення палива перед лічильником, захисної сітки на вході в лічильник.

Згідно платіжного доручення №3727 від 23.08.19 та №3788 від 06.09.19 покупець в якості попередньої оплати за лічильники палива та пристрої спостереження сплатив постачальнику 121020,38грн (т.1, а.с.240-241).

Матеріалами справи підтверджується факт поставки відповідачем та отримання позивачем обумовленого договором поставки №Т-1308 від 13.08.19 товару, зокрема: лічильники палива VZO 8 OEM Hudraulic Contoil у кількості 16 шт., загальною вартістю 71150,08грн без ПДВ; пристрої спостереження за рухомими об`єктами ВІ-820 TREK у кількості 4 шт., вартістю 6427,64грн без ПДВ; пристрої спостереження за рухомими об`єктами ВІ-920 TREK у кількості 6 шт., вартістю 112690,20грн без ПДВ; монтажні комплекти для для лічильника палива VZО8 у кількості 10 шт., вартістю 6661,16грн без ПДВ; корпуси захисні VZO4/VZO8 ОЕМ у кількості 16 шт., вартістю 2500,015грн без ПДВ; рукав DN10 SIMPLEX PN10 у кількості 40 м., вартістю 2842,09грн без ПДВ. На загальну суму 121020,38грн з ПДВ, про що свідчить видаткова накладна №92 від 23.10.19 (т.1, а.с.17).

Крім того, за домовленістю сторін було погоджено, що постачальник здійснить монтаж поставленого за договором поставки №Т-1308 від 13.08.19 обладнання на транспортні засоби покупця.

На виконання зазначеної домовленості відповідач виставив рахунок №6806 від 03.09.19 на суму 28640,00грн, а позивач, в свою чергу, оплатив його повністю, що підтверджується платіжним дорученням №3789 від 06.09.19, в призначенні платежу, якого зазначено: "Оплата за монтаж лічильника палива зг.рах.№6806 від 03.09.19" (т.1, а.с.239).

Як зазначає позивач, ТОВ "Оріон" розпочало роботи з монтажу лічильників та систем контролю витрат палива, однак їх не завершило та не передало за актом виконаних робіт ні по одному автомобілю.

20.02.19 покупець здійснив комісійний огляд поставленого за договором обладнання та виявив протікання лічильників палива та встановив, що система контролю витрат палива фактично не працює, про що складено відповідний акт огляду поставленого товару (т.1, а.с.237-238).

24.12.19 позивач направив на адресу відповідача претензію №53 від 24.12.19, в якій вимагав повернути 38640,00грн передплати за невиконані монтажні роботи на банківський рахунок ТОВ "Мегабудкомплект" протягом 3-х банківських днів з моменту отримання вимоги, здійснити ремонт або заміну несправних частин лічильників та елементів системи контролю витрати палива, що відвантажені згідно з видатковою накладною №92 від 23.10.19, відповідно до умов п.2.1 укладеного договору, а також надати технічні паспорти та сертифікати якості від виробника, що засвідчують якість переданого товару (лічильників палива та елементів системи контролю палива). Крім того, у претензії позивач повідомив, що у разі невиконання вимоги протягом 3-х днів з моменту отримання буде вимагати повернення коштів за неякісний товар (т.1, а.с.25-27).

Вказана претензія була отримана ТОВ "Оріон" 09.01.20, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.28), однак залишена останнім без відповіді та задоволення.

В подальшому, з метою завершення монтажу та налагодження системи контролю витрат палива, 12.02.20 позивач уклав з ТОВ "Транс контроль сервіс" договір поставки та надання послуг №25/20 (т.2, а.с.53-54).

На виконання умов вказаного ТОВ "Транс контроль сервіс" здійснило поставку, монтаж та налагодження системи контролю витрат палива на 9 (дев`яти) автомобілях позивача, а також здійснило демонтаж лічильників витрат палива в кількості 13 шт, які були поставлені відповідачем, що підтверджується актом надання послуг №67 від 02.03.20, видатковою накладною №10 від 02.03.20 та актами монтажу основного та додаткового обладнання (т.2, а.с. 57, 59, 64-74).

13.04.20 позивач надіслав на адресу відповідача електронне повідомлення, в якому просив прибути представника ТОВ "Оріон" 17.04.20 о 10 год. 00 хв. для складання акту прихованих недоліків поставленого товару (т.1, а.с. 29).

Оскільки представник постачальника у призначений час для складання акту прихованих недоліків не з`явився, комісією ТОВ "Мегабудкомплект" у складі директора ОСОБА_3, водія ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 було складено акт огляду поставленого товару від 17.04.20, в якому викладено про виявлені недоліки поставленого товару (т.1, а.с.30-31).

23.04.20 позивач, на електронну адресу відповідача, повторно направив лист з проханням направити 27.04.20 представника ТОВ "Оріон" для складання акту про приховані недоліки поставленого товару за договором поставки №Т-1308 від 13.08.19, а саме: лічильників палива VZO 8 OEM, VZO 4 OEM (т.1, а.с.32).

Однак представник відповідача не прибув до покупця, у зв`язку з чим 27.04.20 позивачем повторно складено акт огляду поставленого товару від 17.04.20 та зазначено виявлені недоліки встановлених лічильників палива (т.1, а.с.33-34).

Враховуючи, що сторони не дійшли згоди щодо врегулювання спору в досудовому порядку ТОВ "Мегабудкомплект" звернувся з даним позовом про стягнення 138424,17грн заборгованості, з яких: 99784,17грн за поставку товару неналежної якості (лічильники палива та матеріали необхідні для їх монтажу) та 38640,00грн за невиконані монтажні роботи.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Господарський договір, відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобов`язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З моменту укладення 13.08.19 договору №Т-1308 між сторонами виникли правовідносини з поставки товару.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 676 Цивільного кодексу України визначає, що гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Пунктом 6.1 договору поставки №Т-1308 від 13.08.19 визначено, що постачальник несе відповідальність за якість товару системи контролю витрат палива, що проводиться на філіях покупця, відповідно до чинного законодавства України, за умови дотримання покупцем правил зберігання, експлуатації та використання системи контролю витрат палива протягом гарантійних термінів, що зазначаються у додаткових угодах.

Як зазначено вище, п.7 додаткової угоди №1 до договору поставки №Т-1308 від 13.08.19 сторони передбачили, що гарантія безпосередньо на лічильник палива 24 місяці. Гарантія обчислюється від дня монтажу системи контролю витрати палива та введення в експлуатацію покупцем.

Покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару (ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України).

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу), недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару (ч. 2 ст. 678 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом гарантійного строку позивачем виявлено невідповідність поставленого товару вимогам якості, а саме: системи контролю витрати палива протікали та відображали неіснуючі показники.

Так, відповідно до звіту по об`єкту моніторингу, створеного в системі моніторингу WTM, пробіг автомобіля Mercedes д/н НОМЕР_1 , що належить позивачу і на який було встановлено обладнання контролю витрати палива, за період часу з 01.11.19 до 30.11.19 становить 1097,7км, а витрати палива складають 2765,2 л (т.1, а.с.21). Разом з тим, відповідно до подорожніх листів пробіг складає 1109км, при цьому автомобіль використав 835 л. пального (т.1, а.с.35-54).

Відтак, різниця між реальними показниками та показниками з встановленого обладнання, яке придбано у відповідача в частині витрати палива становить 1930,2л (2765,2л-835л), що вказує на некоректне відображення витрат палива.

Згідно звіту по об`єкту моніторингу, створеного в системі моніторингу WTM, пробіг автомобіля DAF д/н НОМЕР_2 , за період часу з 01.11.19 до 30.11.19, становить 6276,6км, а витрати палива складають 4494,7л (т.1, а.с.22). Відповідно до подорожніх листів пробіг складає 6377км, при цьому автомобіль використав 2550л пального (т.1, а.с.70-92).

Тобто, різниця між реальними показниками та показниками з встановленого обладнання, в частині витрати палива становить 1944,7л (4494,7л-2250л).

Відповідно до звіту по об`єкту моніторингу, створеного в системі моніторингу WTM, пробіг автомобіля DAF д/н НОМЕР_3 за період часу з 01.11.19 до 30.11.19 становить 67,2км, а витрати палива складають 30,8л (т.1, а.с.23). Згідно подорожнього листа пробіг складає 70км, при цьому автомобіль використав 19л пального (т.1, а.с.93).

Різниця між реальними показниками та показниками з встановленого обладнання, в частині витрати палива становить 11,8л (30,8л-19л).

Відповідно до звіту по об`єкту моніторингу, створеного в системі моніторингу WTM, пробіг автомобіля МАN д/н НОМЕР_4 за період часу з 01.11.19 до 30.11.19 становить 3825,1км, а витрати палива складають 1674,9л (т.1, а.с.24). Згідно подорожніх листів пробіг складає 3806км, при цьому автомобіль використав 1770л пального (т.1, а.с.55-64).

Різниця між реальними показниками та показниками з встановленого обладнання, в частині витрати палива становить -95 л (1674,9л-1770л).

Умовами п.2.1 договору поставки №Т-1308 передбачено, що у разі невідповідності якості або кількості товару, покупець зобов`язаний протягом 7 календарних днів після виявлених недоліків або дефектів сповістити про це постачальника і одночасно зажадати їх усунення шляхом ремонту або заміни несправних частин. Постачальник або уповноважений представник постачальника зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання, відповісти на повідомлення покупця, при умові його отримання, і в найбільш стислий строк (термін, необхідний на переїзд) приступити до ремонту.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач звернувся до відповідача з претензією від 24.12.19, (отримана відповідачем 09.01.20) та вимагав здійснити ремонт або заміну несправних частин лічильників та елементів системи контролю витрати палива, яку постачальник, в порушення п.2.1 договору поставки №Т-1308 залишив без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача, що покупець не направляв ТОВ "Оріон" претензію з метою проведення ремонтних робіт або робіт по заміні обладнання.

В подальшому, покупець двічі, а саме: 13.04.20 та 23.04.20 повторно повідомляв постачальника про виявлені недоліки товару та просив з`явитись для складання відповідних актів, однак відповідач жодних дій на виправлення ситуації не вчинив.

Судом встановлено, що причини дефектів поставленого товару спільно сторонами не з`ясовувались, незалежні експерти або спеціалісти ними не залучались.

Крім того, під час розгляду справи ні позивач ні відповідач не ініціювали призначення судової експертизи судом.

За статтею 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Наведене узгоджується зі змістом частини 6 статті 269 ГК України, за якою постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товар, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Отже, за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати в випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця в такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності с а м е п о с т а ч а л ь н и к (виробник) п о в и н е н д о в е с т и, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання товару.

Положення Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу №П-7 від 25.04.1966, за якою саме на покупця покладений обов`язок з складання відповідних актів у разі виявлення прихованих дефектів продукції та наявності розбіжностей між покупцем та постачальником стосовно якості продукції, не застосовуються як підстава для звільнення постачальника (виробника) від обов`язку доводити, що дефекти товару виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу, оскільки, відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.1991 "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства СРСР", може застосувати лише ті нормативні акти колишнього Союзу РСР, які не суперечать Конституції і законам України.

Одночасно відповідно до частини 7 статті 11 чинного ГПК України в разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Зазначена Інструкція №П-7 від 25.04.1966 застосовується, коли дефекти виникли при прийманні продукції виробничо-технічного призначення, а н е в п р о ц е с і е к с п л у а т а ц і ї п р о д у к ц і ї, на яку н а д а н а г а р а н т і я щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації).

У даному випадку спірні правовідносини врегульовані законами України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати Касаційного господарського суду для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав і цінних паперів від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18.

Таким чином безпідставними є посилання відповідача, що акти про приховані недоліки, в порушення п.9 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного вжитку по якості від 25.04.1966 №П-7, складені позивачем через 6 місяців після прийняття товару до експлуатації, оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про виявлені протягом гарантійного строку недоліки, натомість гарантійні зобов`язання з ремонту або заміни поставленого товару останній не виконав та жодного разу не прибув на підприємство покупця для з`ясування причин дефектів товару.

Крім того, суд приймає до уваги, що станом на момент прийняття рішення у справі позивач повернув відповідачу, а відповідач прийняв 13 лічильників палива VZO8 OEM Hudraulik Contoil з наступними серійними номерами №5759373, 5759362, 5759387, 5759359, 5759369, 5759372, 5759363, 5759367, 5759360, 5759361, 5759364, 5759366, 5759370, що підтверджується експрес накладною Нової пошти №8372 від 23.01.21 (т.2, а.с.172)

Представники відповідача в судовому засіданні підтвердив факт отримання вищевказаного товару.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч ст. 74 ГПК України не доведено належними та достовірними доказами, що виявлені дефекти виникли внаслідок порушення покупцем правил експлуатації товару та не спростовано факт поставки 13 лічильників палива VZO8 OEM Hudraulik Contoil, які не відповідали вимогам якості, а тому вимога про стягнення 69371,38грн (ціна 1 лічильника з ПДВ 5336,26грн х 13 ліч.) вартості 13 лічильників, які були повернені відповідачу, заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Разом з тим, заявлені позовні вимоги на суму 30412,80грн, які складаються з вартості 3 лічильників палива, що залишились у покупця, вартості монтажних комплектів для лічильників палива VZO8 у кількості 10 шт, вартості корпусів захисних VZO4/VZO8 OEM у кількості 16 шт, та вартості рукава DN10 SIMPLEX PN10 у кількості 40м, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що вказаний товар не відповідав вимогам якості, а отже відсутні підстави для повернення відповідачем грошових коштів за даний товар.

Викладене є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 30412,80грн.

Що стосується вимоги про стягнення 38640,00грн за невиконані монтажні роботи суд зазначає наступне.

Згідно норм ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей про здійснення ТОВ "Оріон" (відповідач) монтажних робіт із встановлення лічильників палива на транспортні засоби, які належать ТОВ "Магабудкомплект" (позивач).

На виконання зазначеної домовленості відповідач виставив рахунок №6806 від 03.09.19 на суму 28640,00грн, а позивач оплатив його, що підтверджується платіжним дорученням №3789 від 06.09.19.

З огляду на характер робіт (монтаж лічильників палива), які відповідач зобов`язався виконати, правовідносини між сторонами мають ознаки підряду.

Разом з тим, сторони не надали суду будь-яких доказів на підтвердження виконання відповідачем монтажних робіт.

Положеннями ч.1 ст.837 ЦК України, передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст.846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Приписами ст.180 ГК України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у б у д ь - я к о м у разі погодити предмет, ціну та строк д і ї д о г о в о р у.

Проаналізувавши виставлений відповідачем рахунок на оплату №6806 від 03.09.19 за монтаж лічильників палива, суд приходить до висновку, що сторони не погоджено строк виконання монтажних робіт, а також істотну умову, необхідну для укладення договору, передбачену ч.3 ст.180 ГК України, а саме строк дії договору.

За вказаних обставин, неможливо встановити час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки, тобто неможливо встановити час, протягом якого позивач вправі вимагати від відповідача виконання робіт, в тому числі в судовому порядку.

Відповідно до ч.8 ст.181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір підряду на виконання робіт з монтажу обладнання є неукладеним (таким що не відбувся), оскільки в ньому відсутні передбачені правом загальні умови, необхідні для здійснення угоди.

Положеннями ч.8 цієї ж статті Господарського кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін здійснила ф а к т и ч н і д і ї щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Оскільки, як встановлено судом та не заперечується сторонами, ТОВ "Магабудкомплект" здійснив фактичні дії щодо виконання зобов`язань, а саме сплатив відповідачу 38640,00грн за монтаж обладнання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ст.1212 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд зауважує, що застосування ст.1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст.11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

У постанові Верховного Суду від 06.03.19 у справі №910/1531/18 викладено позицію, згідно з якою аналіз ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, при застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Неукладення договору підряду на виконання робіт з монтажу обладнання зумовлює відсутність правової підстави володіння ТОВ "Оріон" коштами, сплаченими ТОВ "Мегабудкомплект" у розмірі 38640,00грн.

За вказаних обставин, заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 38640,00грн грошових коштів за сервісну установку та монтаж обладнання підлягає задоволенню.

При цьому відповідач не позбавлений права вимагати в установленому порядку стягнення оплати за фактично здійснені дії щодо монтажу лічильників, з наданням належних доказів виконання для позивача монтажних робіт (зокрема, акту виконаних робіт).

Доводи позивача, що виставлений рахунок №6806 від 03.09.19 за послуги монтажу є додатковою угодою до договору поставки №Т1308 від 13.08.19, а договір поставки є змішаним, суд оцінює критично, оскільки сторонами у договорі поставки не досягнуто згоди щодо істотних умов договору в частині підряду, зокрема, не передбачено предмету, порядку передачі виконаних підрядних робіт, строків виконання зобов`язань з монтажу; крім того, виставлений відповідачем рахунок не відповідає загальним вимогам щодо форми та змісту, передбачених для укладення додаткової угоди до договору.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору з наведених вище підстав, впливу не мають.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 108011,38грн, з яких: 69371,38грн вартості повернених лічильників у кількості 13 штук та 38640,00грн сплачених за сервісну установку та налагодження обладнання.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 30412,80грн.

Відповідно до приписів ч.9 ст.129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За вказаного, відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегабудкомплект" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріон" (11500, Житомирська область, м.Коростень, вул.Шевченка, 8/15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегабудкомплект" (03065, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 51/16, )

- 69371,38грн вартості повернених лічильників у кількості 13 штук;

- 38640,00грн сплачених за сервісну установку та налагодження обладнання;

- 2102,00грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 22.03.21

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1- в справу

2- позивачу (рек)

3- відповідачу (рек)

відповідачу на елект.адреси: orion2vzo.com.ua ТА .

- позивачу: та представнику: Mostov1977gmail.com.