Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2021 р. м. Житомир Справа № 296/10616/18

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 від 22.03.21 про забезпечення позову у справі

за позовом: ОСОБА_1 (м.Житомир)

до Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест" (м.Житомир),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (м.Київ),

про визнання припиненим договору іпотеки, укладеного 14.12.2012,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Приватної юридичної фірми "Центр юридичної допомоги "Дігест", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" , про визнання припиненим договору іпотеки, укладеного 14.12.12.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.02.21 відкладено підготовче засідання на 23.03.21.

23.03.21 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення відділення акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" загальною площею 111,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ; заборони приватній юридичній фірмі "Центр юридичної допомоги "Дігест" вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження будь-яким способом на користь третіх осіб або які спрямовані на набуття третіми особами права власності на приміщення відділення акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" загальною площею 111,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а також заборонити будь-які дії, спрямовані на переуступку боргу або права вимоги за кредитним та/або іпотечним договорами, укладеними між АТ (ПАТ) "Дельта Банк" та ОСОБА_1 14.12.12.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 посилається на те, у повному обсязі виконала грошове зобов`язання перед відповідачем, однак останній ухиляється від виконання дій, спрямованих на зняття обтяження з іпотечного майна. Вказує, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на штучне збільшення розміру боргу, якого насправді не існує, 03.09.18 відповідач підписав лист, адресований позивачу, відповідно до якого розмір боргу нібито становить 1607200,35грн. Крім цього, 07.09.18 між відповідачем та ОСОБА_2 нібито укладено договір про наміри укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, у той час як ще 05.03.18 між відповідачем та ОСОБА_3 нібито укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 14.12.12. При цьому, будь-яких відомостей щодо договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено, що свідчить про фіктивність договору від 05.03.18. Такі дії відповідача свідчать про намагання у будь-який спосіб відчужити предмет іпотеки та штучно збільшити розмір неіснуючого боргу, унеможливити або значно утруднити виконання судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.03.21 заперечив щодо задоволення заяви про забезпечення позову та зазначив, зокрема, що заява аналогічного змісту вже розглянута господарським судом, в задоволенні якої було відмовлено.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та додані до неї документи суд зазначає наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Відповідно до частини 1 статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.18 у справі №916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в пункті 15 постанови Верховного Суду від 14.06.18 у справі № 916/10/18, в пункті 14 постанови Верховного Суду від 15.01.19 у справі № 915/870/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, та відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Така правова позиція, наведена в пункті 15 постанови Верховного Суду від 15.01.19 у справі № 915/870/18.

Предметом позову у даній справі є визнання припиненим договору іпотеки, укладеного 14.12.12 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк".

Оскільки предметом позову у цій справі є вимога немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, у даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.18 у справі №910/1040/18.

Як зазначено вище, в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначила, що відповідач вчиняв дії, спрямовані на штучне збільшення розміру боргу, якого не існує, а також укладав договір про наміри укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки, у той час як ще 05.03.18 нібито був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 14.12.12. Такі дії відповідача, на думку заявника, свідчать про намагання у будь-який спосіб відчужити предмет іпотеки та штучно збільшити розмір неіснуючого боргу, унеможливити або значно утруднити виконання судового рішення.

При цьому суд вважає, що посилання заявника на можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, мотивовані наведеними вище обставинами, не свідчать про наявність достатньо обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову.

Щодо наявності підстав для забезпечення позову за заявленою позовною вимогою господарський суд зазначає, що, виходячи з предмету позову, незалежно від результатів вирішення господарським судом спору у даній справі, видача наказу та примусове виконання рішення за даними позовними вимогами проводитись не буде, оскільки право позивача захищається шляхом визнання факту (визнання договору іпотеки припиненим), а не шляхом передачі майна або вчинення певних дій. Таким чином, обставини, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, відсутні.

В той же час, позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що вона не має заборгованості за кредитним договором, а тому іпотека є припиненою. Тобто підставою позову є те, що позивачка не має заборгованості за кредитним договором, який забезпечений іпотекою.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист від 14.09.18, в якому сама позивачка повідомляє відповідача про те, що вона не заперечує наявності заборгованості по кредиту, усвідомлює право відповідача вимагати погашення боргу та повідомляє про намір погасити борг.

Заявник, звертаючись із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, послався лише на реальність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову щодо спірного нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором, та не навів жодного обґрунтування наявності правових підстав для застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти відповідачу у даній справі будь які дії щодо спірного майна, не зазначив, яким чином вжиття саме таких заходів забезпечення позову буде гарантією задоволення вимог позивача про встановлення факту припинення іпотеки.

Викладені в поданій заяві обставини є лише припущенням з боку позивача, що не є підставою для забезпечення позову відповідно до ст.136 ГПК України.

Інших доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини суду не надано.

Відповідно до вимог чинного законодавства, при поданні до суду заяви про забезпечення позову, заявник насамперед повинен обґрунтувати звернення із заявою відповідними доказами, що підтверджують необхідність вжиття відповідних заходів.

Оскільки, доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, прокурором не надано, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ураховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 22.03.21 про забезпечення позову у справі №296/10616/18 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 24.03.21 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - в справу

2- позивачу ( АДРЕСА_2 ) (рек. з повід)