ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2021 р. Справа № 911/363/20

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Горбасенка П.В. за участю секретаря судового засідання Андрух Д.В., розглянувши у місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області

до Приватного підприємства «Боровик»

про стягнення 1 656 480,00 грн

за участю представників:

від прокуратури: Бондаренко І.В. (посвідчення № 053897 від 08.10.2019);

від позивача 1: Фалько М.М. (представник відповідно до відомостей ЄДР).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

11.02.2020 до канцелярії Господарського суду Київської області надійшла позовна заява заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури (далі прокурор) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі позивач 1) та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області (далі позивач 2) до Приватного підприємства «Боровик» (далі відповідач) про стягнення 1 656 480, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані заподіянням відповідачем збитків державі, внаслідок видобутку піску будівельного на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області та незаконним заволодінням поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах.

Відповідно до результатів автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 11.02.2020, справу № 911/363/20 передано для розгляду судді Горбасенку П.В.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2020 позовну заяву заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області до Приватного підприємства «Боровик» про стягнення 1 656 480, 00 грн прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі № 911/363/20 та призначено підготовче засідання на 06.03.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.03.2020 зупинено провадження у справі № 911/363/20 до моменту перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.01.2021 у справі № 911/363/20 поновлено провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 29.01.2021.

28.01.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2021 у справі № 911/363/20 заяву Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області про розгляд справи без участі позивача та його представника залишено без розгляду та відкладено підготовче засідання на 12.02.2021.

11.02.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.02.2021 у справі № 911/363/20 заяву Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області про розгляд справи без участі позивача та його представника залишено без розгляду та відкладено підготовче засідання на 26.02.2021.

23.02.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області від заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури надійшли пояснення № 36/3-70 вих-21 від 17.02.2021 (вх. № 4363/21).

Водночас, згідно резолюції головного спеціаліста відділу автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції Господарського суду Київської області вказана вище заява не підписана з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Враховуючи вищевикладене та імперативні приписи вказаних норм Господарського процесуального кодексу України, пояснення заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури № 36/3-70 вих-21 від 17.02.2021 (вх. № 4363/21) залишено судом без розгляду як такі, що подані з недотриманням форми та з порушенням встановленого порядку, передбачених процесуальним законом для подачі документів в електронній формі.

25.02.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури надійшли пояснення № 36/3-70 вих-21 від 17.02.2021 (вх. № 4535/21), які прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.02.2021 у справі № 911/363/20 заяву Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області про розгляд справи без участі позивача та його представника залишено без розгляду, закрито підготовче провадження в справі № 911/363/20 та призначено справу до розгляду по суті на 12.03.2021.

26.02.2021 після судового засідання на електронну адресу Господарського суду Київської області від Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

09.03.2021 на електронну адресу Господарського суду Київської області надійшли пояснення заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури № 36/3-80 вих-21 від 03.03.2021 (вх. № 5488/21).

Водночас, згідно резолюції головного спеціаліста відділу автоматизованого документообігу та обробки внутрівідомчої службової кореспонденції Господарського суду Київської області вказана вище заява не підписана з використанням електронного цифрового підпису.

Згідно статті 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Відповідно до ч. 8 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Враховуючи вищевикладене та імперативні приписи вказаних норм Господарського процесуального кодексу України, пояснення заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури № 36/3-80 вих-21 від 03.03.2021 (вх. № 5488/21) залишено судом без розгляду як такі, що подані з недотриманням форми та з порушенням встановленого порядку, передбачених процесуальним законом для подачі документів в електронній формі.

11.03.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури надійшли пояснення № 36/3-80 вих-21 від 03.03.2021 (вх. № 5691/21), які прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2021 розгляд справи по суті відкладено та призначено на 19.03.2021.

У судове засідання 19.03.2021 представники позивача 2 та відповідача не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили; прокурор та позивач 1 у судовому засіданні 19.03.2021 позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 165 ГПК України, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Поштова кореспонденція (ухвали суду), яка направлялася на адресу відповідача зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (09634, Київська обл., Рокитнянський р-н, село Синява, вул.Першотравнева, будинок 11б) а також та, яка направлялася на адресу, зазначену прокурором у позовній заяві (09634, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Синява, вул. Вишнева (Комсомольська), б/н), повернулася на адресу суду з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою». Іншої адреси відповідач суду не повідомив..

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, відповідача було повідомлено належним чином. До того ж, всі процесуальні документи оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та про розгляд справи за відсутності повноважного представника відповідача.

У судовому засіданні 19.03.2021, після закінчення з`ясування обставин та дослідження доказів, судом оголошено про перехід до судових дебатів, по закінченню яких суд вийшов до нарадчої кімнати. Після виходу з нарадчої кімнати суд:

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що 25.12.2015 між Державним підприємством «Укрводсервіс» та Приватним підприємством «Боровик», укладено інвестиційний договір, за умовами якого ПП «Боровик» є безпосереднім виконавцем робіт по розчистці ділянки русла р. Рось в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, які мали бути проведені відповідно до проекту «Розчистки ділянки русла річки Рось (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області», який своєю чергою не погоджено всіма органами, визначеними ст. 86 Водного кодексу України.

Як зазначено прокурором, 08.07.2016 між Приватним підприємством «Боровик», керівником та єдиним засновником якого є ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Акваспецтех», керівником та одним із засновників якого також є ОСОБА_1 , укладено договір про спільну діяльність для проведення гідротехнічних робіт по розчистці русла р. Рось в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

За доводами прокурора, з початку червня до 30 серпня 2016, в порушення вимог ст. 86 Водного кодексу України, тобто без проведення екологічної експертизи робочого проекту «Розчистки ділянки русла річки Рось (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області», ПП «Боровик», з метою заволодіння землями водного фонду, з використанням земснаряда УПМ-1 «КИЕ-509-К» та найманих працівників, здійснено видобуток піску з руслової водойми річки Рось в об`ємі 6800 куб. м.

На підтвердження зазначених обставин прокурором надано акти № 8 та № 9 від 02.02.2017 позапланової перевірки Державної екологічної інспекції у Київській області законності розчистки ПП «Боровик» ділянки річки Рось в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району. Зазначеними актами встановлено такі порушення: відсутність висновку державної екологічної експертизи по проекту «Розчистка ділянки русла річки Рось» (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області; відсутність документів, що посвідчують право власності чи користування на прибережно-захисну смугу; відсутність погодження органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища на проведення робіт на землях водного фонду.

Прокурором зазначено, що дії посадових осіб Держекоінспекції щодо складання актів перевірки та самі акти відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

Крім того, відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 14230/17-48 від 21.09.2018, на земельній ділянці, водному об`єкті ділянці річки Рось (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, вбачаються ознаки негативного впливу, який полягає в знищенні природної рослинності внаслідок розміщення карт намиву пульпи, пошкодження верхнього (родючого) шару ґрунту, зміна рельєфу місцевості, складування намитого піску на відкритій ґрунтовій поверхні, зміна рельєфу дна річки, збільшення мутності води, тимчасове погіршення (на локальному рівні) водної екосистеми, внаслідок чого державі заподіяно збитків в розмірі 1 656 480, 00 грн.

Належним чином засвідчена копія висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеної комісійної судової інженерно-екологічної експертизи № 14230/17-48 від 21.09.2018 долучена до позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією Столичного округу у відповідь на лист Кагарлицької місцевої прокуратури № 36-03-551 вих. 19 від 26.06.2019 додатком до листа № 317/7-33/3816 від 12.08.2019 надано розрахунок розміру шкоди заподіяної державі внаслідок самовільного видобутку корисних копалин на ділянці річки Рось в межах Синявської сілької ради Рокитнянського району Київської області, в період з червня по серпень 2016 року (момент видобутку піску), проведеного згідно з Методикою визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами № 303 від 29.08.2011, зареєстрованою у Мін`юсті України 19.09.2011 за № 1097/19835.

Відтак, за розрахунками Державної екологічної інспекції Столичного округу загальний розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного видобутку будівельного піску на ділянці річки Рось в межах Синявської сілької ради Рокитнянського району Київської області, в період з червня по серпень 2016 року становить 1 656 480, 00 грн.

Кагарлицькою місцевою прокуратурою встановлено, що у провадженні СВ Рокитнянського відділення поліції Миронівьского відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київської області перебувало кримінальне провадження № 0000041 від 19.07.2016, передбаченого ч. 3 ст. 239-2 Кримінального кодексу України, за фактом того, що ПП «Боровик» в особі керівника ОСОБА_1 здійснено незаконне володіння землями водного фонду, зокрема за допомогою земснаряду незаконно здійснено видобуток шару ґрунту з дна річки Рось на території Синявської сілької ради Рокитнянського району Київської області, поза межами населеного пункту та розміщено його на самовільно зайнятій земельній ділянці.

23.01.2019 за фактом незаконного заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, що спричинило тяжкі наслідки, директору ПП «Боровик» ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 239-2 КК України.

28.02.2019 обвинувальний акт (з угодою про визнання невинуватості від 28.02.2019) у кримінальному провадженні № 0000041 щодо ОСОБА_1 направлено до Таращанського районного суду Київської області.

Згідно вироку Таращанського районного суду Київської області від 15.10.2019, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 239-2 КК України.

Станом на день звернення прокурора з позовом до суду, відповідачем у добровільному порядку збитки, завдані навколишньому природному середовищу не відшкодовані.

Посилаючись на викладені обставини прокурор зазначає, що дії ПП «Боровик» щодо незаконного, на його думку, заволодіння поверхневим (ґрунтовим) шаром земель водного фонду в особливо великих розмірах, спричинили тяжкі наслідки у формі збитків державним інтересам, а несплата вказаних збитків, в умовах дефіциту бюджетних коштів, негативно впливає на поповнення державного та місцевих бюджетів і може призвести до невиконання програм, передбачених його витратною частиною.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п. п. 1, 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про прокуратуру», діяльність прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до ч. 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Аналіз ч. 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципомnovit («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте, всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43)».

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, на які законодавством покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави та громади.

Так, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області в суді, відповідно до ч. 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Кагарлицька місцева прокуратура звернулась до останніх з листами № 36/3-199 вих-19 від 21.11.2019 та № 36/3-214 вих-19 від 28.11.2019 відповідно, якими повідомила про наявність порушення інтересів держави та просила вжити заходи щодо захисту інтересів держави в частині відшкодування встановлених збитків, а також просила повідомити прокуратуру про вжиті, за результатами розгляду зазначених листів, заходи, або причини, які перешкоджають захисту інтересів держави. Копії вказаних листів містяться в матеріалах справи.

У відповідь на лист прокуратури № 36/3-214 вих-19 від 28.11.2019, Синявська сільська рада листом № 144-02-25 від 29.11.2019 повідомила прокуратуру про те, що заходи про стягнення з ПП «Боровик» останньою не вживалися, у зв`язку з тим, що звернення до суду передбачає обов`язкову сплату судового збору, однак, враховуючи складне фінансове становище органу місцевого самоврядування та відсутність коштів на фінансування представництва в судах, відсутність юриста у штаті сільської ради та неспроможністю сільської ради оплатити послуги спеціаліста з надання правової допомоги, звернутись з відповідним позовом до суду сільська рада не має можливості, з огляду на що просила прокуратуру звернутися до суду за захистом державних інтересів в особі Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області про стягнення з ПП «Боровик» збитків, заподіяних державі внаслідок незаконного видобування піску на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Копія вказаного листа міститься в матеріалах справи.

Поряд з цим, у відповідь на лист прокуратури № 36/3-199 вих-19 від 21.11.2019, Державна екологічна інспекція Столичного округу листом № 9/7-33/5148 від 27.11.2019 повідомила прокуратуру про те, що на даний час у Державної екологічної інспекції Столичного округу відсутні асигнування на сплату судових витрат, пов`язаних з подачею позовних заяв до суду, що унеможливлює звернення до суду, а тому просила прокуратуру звернутися до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу про стягнення з ПП «Боровик» шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища незаконними діями ПП «Боровик», внаслідок незаконного видобування піску на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Копія вказаного листа міститься в матеріалах справи.

У зв`язку із невжиттям заходів представницького характеру Синявською сільською радою Рокитнянського району Київської області та Державною екологічною інспекцією Столичного округу щодо стягнення з ПП «Боровик» збитків, заподіяних державі внаслідок незаконного видобування піску на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, Кагарлицькою місцевою прокуратурою направлено на адреси останніх повідомлення № 36/3-283-вих-19 та № 36/3-282-вих-19 від 21.12.2019 відповідно про те, що прокуратурою, на підставі до ч. 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», буде здійснено представництво інтересів держави в суді в особі Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області та Державної екологічної інспекції Столичного округу до ПП «Боровик» про стягнення 1 656 480, 00 грн збитків, заподіяних державі внаслідок незаконного видобування піску на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Копії вказаних листів містяться в матеріалах справи.

Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» територіальним органам Державної екологічної інспекції України надано право пред`являти претензії про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У спірних правовідносинах факт такого порушення контролюючим органом зафіксовано, розмір збитків обраховано, однак жодних претензій щодо їх відшкодування не сформовано та суб`єкту господарювання не надіслано.

З наведеного в сукупності слід зробити висновок, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначає, що Синявською сільською радою Рокитнянського району Київської області та Державною екологічною інспекцією Столичного округу не здійснювався захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду.

Отже, незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивачів про неспроможність самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність фінансування для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду позивачів з позовом про відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно мав змогу захистити інтереси держави та жителів територіальної громади, свідчить про те, що ці органи неналежно виконують свої повноваження щодо відшкодування збитків, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області та звернення до суду з таким позовом.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1, 2, 3 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду внаслідок цивільного правопорушення визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

З урахуванням вимог статей 1166 та 1172 Цивільного кодексу України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні такої шкоди.

З урахуванням викладеного та вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України щодо складу цивільного правопорушення, який необхідний для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, позивач та прокурор зазначають, що:

- протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що робочий проект «Розчистка ділянки русла річки Рось» (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області» відповідними органами не погоджувався, державної екологічної експертизи не проходив, також відсутні документи, що посвідчують право власності чи користування на прибережно-захисну смугу, що свідчить про порушення останнім законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

- вина відповідача полягає у невжитті заходів щодо своєчасного отримання погодження відповідних органів на робочий проект «Розчистка ділянки русла річки Рось» (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області», невжитті заходів щодо проведення державної екологічної експертизи, отримання документів, що посвідчують право власності чи користування на прибережно-захисну смугу;

- шкідливий результат протиправної поведінки відповідача полягає в знищенні природної рослинності внаслідок розміщення карт намиву пульпи, пошкодження верхнього (родючого) шару ґрунту, зміна рельєфу місцевості, складування намитого піску на відкритій ґрунтовій поверхні, зміна рельєфу дна річки, збільшення мутності води, тимчасове погіршення (на локальному рівні) водної екосистеми, внаслідок чого державі заподіяно збитків в розмірі 1 656 480, 00 грн;

- причинно-наслідковим зв`язком є здійснення відповідачем видобутку піску будівельного на ділянці річки Рось (1, 0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області без погодження відповідними органами, без проходження державної екологічної експертизи, а також за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування на прибережно-захисну смугу, який спричинив державі шкоду у вигляді зменшення або втрати певного особистого чи немайнового блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад правопорушення, елементами якого є шкода, вина та протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

За змістом ч. 1 статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

За приписами статті 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» висновок державної екологічної експертизи є обов`язковим для виконання. Реалізація програм, проектів і рішень без позитивного висновку державної екологічної експертизи забороняється.

Згідно з ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають, зокрема, відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 42 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

Відповідно до ч. 1, п. «з» ч. 2, ч. 4 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України цивільну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 86 Водного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на землях водного фонду можуть проводитися роботи, пов`язані з будівництвом гідротехнічних, лінійних та гідрометричних споруд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), розчисткою русел річок, каналів і дна водойм, прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Місця і порядок проведення зазначених робіт визначаються відповідно до проектів, що погоджуються з обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (крім робіт на землях, зайнятих морями), та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Відповідно до ч. 3 статті 13 Закону України «Про екологічну експертизу», здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

За змістом п. п. 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України № 808 від 28.08.2013 «Про затвердження переліку видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку» проведення робіт з розчищення і днопоглиблення русла та дна річок, їх берегоукріплення, зміна і стабілізація стану русел; проведення будівельних робіт, що передбачають видобування піску і гравію, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду віднесено до діяльності та об`єктів, які становлять підвищену екологічну небезпеку.

Всупереч наведеним вимогам законодавства екологічну експертизу робочого проекту «Розчистка ділянки русла річки Рось» (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області» не проведено, що підтверджується актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів, щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПП «Боровик» № 9 від 30.01.2017.

Відповідно до ч. 1 статті 19 Кодексу України «Про надра» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Частиною 3 статті 24 Кодексу України «Про надра» передбачено, що права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а в разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції - з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою.

Згідно з п. 3 Порядку видачі дозволів на проведення робіт на землях водного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 557 від 12.07.2005, який визначає механізм видачі дозволу на будівельні, днопоглиблювальні роботи, прокладання кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду, дозволи видаються Держводагентством за погодженням з Мінприроди у разі проведення на землях водного фонду днопоглиблювальних робіт, робіт з прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій.

Суб`єкт господарювання, який претендує на отримання дозволу, обов`язково узгоджує питання видачі дозволу з органами місцевого самоврядування, Держземагентством (у разі проведення робіт на землях, зайнятих морями) або його територіальними органами (у разі проведення робіт на інших землях водного фонду), Держрибагентством у разі проведення робіт у рибогосподарських водних об`єктах, територіальними органами Держлісагентства у разі проведення робіт у лісах на землях водного фонду (п. 5 вказаного Порядку).

Виходячи зі змісту наведених норм, проведення робіт з розчищення, днопоглиблення та берегоукріплення водойми, а також проведення будівельних робіт, що передбачають видобування піску, відносяться до діяльності, що становить підвищену екологічну небезпеку та вимагає обов`язкового проведення державної екологічної експертизи, без позитивного висновку якої реалізація вказаної діяльності забороняється.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, робочий проект «Розчистка ділянки русла річки Рось» (1,0 км.) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області» не погоджено органами, визначеними статтею 86 Водного кодексу України, державної екологічної експертизи не проходив, також відсутні документи, що посвідчують право власності чи користування на прибережно-захисну смугу, що свідчить про порушення останнім законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Порядок визначення відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, визначений Методикою визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного користування надрами, затвердженою наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 303 від 29.08.2011 (далі Методика).

Відповідно до п. 3.2 вказаної Методики розмір збитків (З), встановлених за фактом самовільного користування надрами, визначається шляхом встановлення обсягу самовільно видобутих надр (Д), помноженого на базову ставку збитків у частках мінімальної заробітної плати (Р) та помноженого на величину мінімальної заробітної плати (грн) станом на момент виявлення правопорушення (N).

Прокуратурою при зверненні до суду з даним позовом взято до уваги розрахунки, які надавались Державною екологічною інспекцією Столичного округу листом № 317/7-33/3816 від 12.08.2019, з урахуванням результатів проведеної судової інженерно-екологічної експертизи № 14230/17-48 від 21.09.2018.

Перевіривши розрахунок збитків в розмірі 1 656 480, 00 грн, суд дійшов висновку про те, що його виконано відповідно та з дотримання вимог Методики.

Беручи до уваги викладене та приймаючи до уваги те, що матеріалами справи доведено факт заподіяння державі шкоди внаслідок порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства, позовні вимоги про стягнення шкоди, завданої незаконним видобутком піску, в сумі 1 656 480, 00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Згідно приписів п. 7 ч. 3 статті 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

За змістом п. 4 ч. 1 статті 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать: 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя 70 відсотків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума підлягає стягненню з відповідача на користь Державного бюджету України, обласного бюджету Київської обласної ради та місцевого бюджету Синявської сільської ради.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з наведеної норми процесуального закону, витрати прокуратури, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, при задоволенні позову покладаються на відповідача повністю.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу та Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області до Приватного підприємства «Боровик» про стягнення 1 656 480, 00 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Боровик» (09634, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Синява, вул. Вишнева, б/н, ) на користь Державного бюджету України, обласного бюджету Київської області, місцевого бюджету Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області 1 656 480 (один мільйон шістсот п`ятдесят шість тисяч чотириста вісімдесят гривень) 00 коп. збитків, заподіяних державі внаслідок незаконного видобування піску на ділянці річки Рось (1,0 км) в межах Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області, шляхом їх перерахування одержувачам: 30 % від суми, що становить 496 944 (чотириста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні) 00 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України; 20 % від суми, що становить 331 296 (триста тридцять одну тисячу двісті дев`яносто шість гривень) 00 коп. до спеціального фонду Київського обласного бюджету; 50 % від суми, що становить 828 240 (вісімсот двадцять вісім тисяч двісті сорок гривень) 00 коп. на користь фонду охорони навколишнього природного середовища Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Боровик» (09634, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Синява, вул. Вишнева, б/н, ) на користь прокуратури Київської області (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 27/2, р/р UA0015641 в ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, ) 24 847 (двадцять чотири тисячі вісімсот сорок сім гривень) 20 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Київської області до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 25.03.2021.

Суддя П.В.Горбасенко